ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року 
м. Київ

cправа №  904/4790/21 (904/5712/18) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Пєскова В.Г.,

за участі секретаря судового засідання - Купрейчук С.П.

за участю представників: 
відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-естейт"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2024

у справі №904/5712/18
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-естейт",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - арбітражний керуючий Савченко В`ячеслав Анатолійович (розпорядник майна),
про визнання недійсним одностороннього правочину,
в межах справи № 904/4790/21
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-естейт"

ВСТАНОВИВ:
1. Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого за заявою № 1610/1-18 від 16.10.2018.
2. Позов мотивований невідповідністю спірного правочину вимогам статті 601 Цивільного кодексу України стосовно дотримання критерію безспірності та зустрічності вимог, оскільки грошове зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо погашення заборгованості за оренду у Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» в період жовтня-листопада 2017 року приміщень відповідно до 221 договору оренди, за рахунок якого товариство проводить взаємозалік своїх зобов`язань за кредитними договорами № 08/104/К від 17.12.2008, № 08/105/К від 17.12.2008, № 08/106/К від 17.12.2008, № 08/107/К від 17.12.2008, № 08/108/К від 17.12.2008,                 № 08/109/К від 17.12.2008, № 08/110/К від 17.12.2008, № 08/111/К від 17.12.2008, виконане банком шляхом вчинення односторонніх правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог заявами № Е.65.0.0.0/3-134182 від 06.11.2017 і № Е.65.0.0.0/3-147662 від 28.11.2017.
3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 відмовлено у задоволенні позову у справі № 904/4790/21 (904/5712/18).
4. Рішення місцевого господарського суду, із посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, мотивоване тим, що обраний у даному випадку спосіб захисту позивача не є ефективним, оскільки спрямований на усунення правової невизначеності на майбутнє, тобто є превентивним, водночас суд зазначив, що Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» не позбавлене права на захист своїх інтересів у правовій визначеності (припинення його зобов`язань зі сплати орендних платежів) шляхом визнання відсутнім відповідного права у Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт».
5. Також місцевий господарський суд зазначив, що права банку в частині виконання позичальником за кредитними договорами захищені внаслідок визнання грошових вимог у справі № 904/4790/21.
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2024 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 у справі №   904/4790/21 (904/5712/18) скасовано; позов вирішено задовольнити; визнано недійсним односторонній правочин Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений заявою за вих.№ 1610/1-18 від 16.10.2018.
7. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт») за заявою № 1610/1-18 від 16.10.2018, не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки стосується заліку заборгованості з орендної плати, яка відсутня внаслідок її зарахування Банком, він є таким що суперечить Цивільному кодексу України, тому на підставі положень статті 215 цього Кодексу підлягає визнанню недійсним.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
8. До Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-естейт" (далі в тексті - Скаржник) надійшла касаційна скарга у якій Скаржник просить суд скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2024 у справі №904/4790/21 (904/5712/18), а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 залишити в силі.
9. В обґрунтування підстав для задоволення касаційної скарги Скаржник наводить наступні доводи:
9.1. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2019 у справі №910/6642/18, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №924/199/20.
9.2. Вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази, не врахували висновки Верховного Суду щодо неналежності способу захисту, висновки Верховного Суду, яким встановлено спірність заліків однорідних зустрічних вимог.
9.3.  Зазначає, що суд не врахував відсутність підстав позову для його задоволення, оскільки заліки однорідних зустрічних вимог банку не відбулися в силу їх спірності.
Відзиви
10. Від АТ КБ "ПриватБанк" надійшов відзив на касаційну скаргу у якому наводяться заперечення проти її задоволення.
Розгляд касаційної скарги Верховним Судом
11. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.
12.  Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
13. Суди попередніх інстанцій встановили наступні фактичні обставини справи:
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» уклало 17.12.2008 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» (відповідач/позичальник) укладено кредитні договори кредитні договори           №   08/104/К від 17.12.2008, № 08/105/К від 17.12.2008, № 08/106/К від 17.12.2008, №   08/107/К від 17.12.2008, № 08/108/К від 17.12.2008, № 08/109/К від 17.12.2008, №   08/110/К від 17.12.2008, № 08/111/К від 17.12.2008 (т. 1, а.с. 25-170).
Пунктом А.3 зазначених договорів встановлено, що строк повернення кредиту 14.12.2018. Відповідно до статей 212, 651 Господарського кодексу України банк на власний розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань має право змінити умови договору, встановити інший строк повернення кредиту. У такому випадку банк надсилає позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати строку повернення кредиту. Пунктом А.8 вказаних договорів кредиту встановлено, що датою сплати процентів є 15-е число кожного поточного місяця.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофис» за 221 договорами від 01.12.2016 передало в оренду Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» визначені такими договорами приміщення (т. 4, а.с. 19-250; т. 5, а.с. 1-50; т. 6, а.с. 1-250; т. 7, а.с. 1-147).
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Приватофис» заяви № Е.65.0.0.0/3-134182 від 06.11.2017 і № Е.65.0.0.0/3-147662 від 28.11.2017 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до яких повідомив, що станом на 20.10.2017 товариство має заборгованість перед банком за кредитним договором № 07/30/К від 17.04.2007 строк виконання якої настав 06.06.2017 у загальному розмірі 750043571,63 грн, а станом на 28.11.2017 у розмірі 698760310,12 грн. Також банк повідомив, що у нього є заборгованість перед товариством за оренду приміщень, визначених 247 договорами оренди, за жовтень 2017 року у загальному розмірі 5429151,77 грн, за листопад 2017 року також у розмірі 5429151,77 грн.
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» заявив про припинення сплати Товариству з обмеженою відповідальністю «Приватофис» заборгованості за оренду приміщень у жовтні і листопаді 2017 року відповідно до 247 договорів оренди у загальному розмірі 10858303,54 грн, внаслідок зарахування заборгованості товариства зі сплати такої є суми за кредитом (т. 1, а.с. 180-181).
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» заявив про припинення сплати Товариству з обмеженою відповідальністю «Приватофис» заборгованості за оренду приміщень у листопаді 2017 року відповідно до 247 договорів оренди у загальному розмірі 5429151,77 грн, внаслідок зарахування заборгованості товариства зі сплати 5429151,77 грн за кредитом (т. 1, а.с. 180-181).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофис» направило Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» заяву                  вих.№ 1610/1-18 від 16.10.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.171-177, т.1), відповідно до якої повідомило, що станом на 16.10.2018 банк має перед товариством заборгованість зі сплати орендних платежів за 221 договорами за жовтень-листопад 2017 року у загальному розмірі           6140975,62 грн. Водночас за договорами кредиту № 08/104/К від 17.12.2008, 08/105/К від 17.12.2008, № 08/106/К від 17.12.2008, № 08/107/К від 17.12.2008, № 08/108/К від 17.12.2008, № 08/109/К від 17.12.2008, № 08/110/К від 17.12.2008,                 № 08/111/К від 17.12.2008 заборгованість товариства перед банком станом на 16.10.2018 складає 6140441,04 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофис» заявило про припинення зобов`язань зі сплати Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за вказаними вісьмома договорами кредиту у розмірі 6140441,04 грн, в рахунок погашення цієї суми за наявною у банка перед товариством заборгованістю зі сплати оренди у жовтні-листопаді 2017 року приміщень за 221 договорами у тому ж розмірі (т. 1, а.с. 171-172).
Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», оформленого протоколом № 17052021 від 17.05.2021, вирішено змінити найменування товариства без зміни його організаційно-правової форми з «Приватофис» на «Монтана-естейт», здійснивши відповідні зміни до статуту.
Пунктом 1.2 статуту передбачено, що повне найменування товариства українською мовою - Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт».
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 відкрито провадження у справі № 904/4790/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт».
14. Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань).
15. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
16. Відповідно до положень статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
17. Частина перша статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
18. Частинами першою, другою статті 1054 Цивільного кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
19. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
20. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України     (§ 1 Глави 71) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
21. Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» підставою позову визначає невідповідність спірного правочину Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт») вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, за яких зобов`язання припиняється зарахуванням, оскільки до його вчинення банк здійснив взаємозалік за зобов`язаннями, які увійшли до спірного правочину.
22. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.
23. Статтями 202, 203 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
24. Аналогічні положення щодо зарахування зустрічних однорідних вимог містить частина перша статті 601 Цивільного кодексу.
25. Відповідно до частини п`ятої статті 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
26. Таким чином, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.
27. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами (аналогічний висновок викладено у пунктах 28, 29 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі №   910/11116/19).
28. Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); - строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
29. Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.
30. Водночас у пункті 51 постанови від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 Верховний Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку, що наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.
31. Строк виконання вимог за зустрічними зобов`язаннями настав, оскільки пункт 2.2 договорів від 01.12.2016 встановлює, що орендна плата підлягає сплаті до 20 числа поточного місяця за поточний місяць.
32. Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватофис» на підставі заяви вих.№1610/1-18 від 16.10.2018 провело взаємозалік заборгованості Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» зі сплати орендних платежів за жовтень-листопад 2017 року по 221 договорам оренди у загальному розмірі 6140975,62 грн, із заборгованістю товариства перед банком у тому ж обсязі за такими договорами кредиту: № 08/104/К від 17.12.2008, 08/105/К від 17.12.2008, № 08/106/К від 17.12.2008, № 08/107/К від 17.12.2008, № 08/108/К від 17.12.2008, № 08/109/К від 17.12.2008, № 08/110/К від 17.12.2008, № 08/111/К від 17.12.2008.
33. Водночас до вчинення спірного правочину Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Приватофис» заяви № Е.65.0.0.0/3-134182 від 06.11.2017 і     № Е.65.0.0.0/3-147662 від 28.11.2017, за якими банк здійснив зарахування наявної у нього заборгованості по 247 договорам оренди, яка за жовтень і листопад 2017 року складає по 5429151,77 грн за кожний місяць, в рахунок погашення наявної у товариства перед банком заборгованості за кредитним договором № 07/30/К від 17.04.2007, яка станом на 20.10.2017 складає 750043571,63 грн, а станом на 28.11.2017 - 698760310,12 грн.
34. У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 сформовані правові висновки щодо застосування статті 601 ЦК України, статей 202, 203 ГК України (подібні наведено і у постановах від 23.10.2018 у справі № 920/18256/17 і від 02.04.2019 у справі № 918/539/18), згідно яких:
- зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами;
- вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;
- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором;
- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним;
- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог;
- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.
35. Враховуючи ті обставини, що до вчинення спірного правочину Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Приватофис» заяви № Е.65.0.0.0/3-134182 від 06.11.2017 і     №   Е.65.0.0.0/3-147662 від 28.11.2017, за якими банк здійснив зарахування наявної у нього заборгованості по 247 договорам оренди, яка за жовтень і листопад 2017 року складає по 5429151,77 грн, можна дійти до висновку, що односторонній правочин Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформлений заявою за вих.№ 1610/1-18 від 16.10.2018 не відповідає положенням статті 601 ЦК України (аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі №   904/985/19).
36. Вказане свідчить про те, що при ухваленні постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2024 було правильно застосовано положення ст. ст. 203, 215, 601 ЦК України.
Щодо клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про закриття касаційного провадження
37. У відзиві Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заявлено клопотання про закриття касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.
38. Відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
39. Колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу, що Скаржник у касаційній скарзі не лише посилався на висновки щодо застосування норми права, які викладені  у постановах Верховного Суду, а й вказував про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не врахував відсутність підстав позову для його задоволення.
40. Наведене свідчить про безпідставність клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про закриття касаційного провадження і як наслідок відмову у його задоволенні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
41. Відповідно до положень  ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
42. Беручи до уваги те, що при ухваленні постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2024 було правильно застосовано положення ст. ст. 203, 215, 601 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції, на підставі ст. 309 ГПК України, дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-естейт" та про залишення без змін постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2024 у справі № 904/4790/21 (904/5712/18).
Розподіл судових витрат
43. З урахуванням того, що за наслідками касаційного розгляду касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, судові витрати у вигляді судового збору за подання касаційної скарги покладаються на ТОВ "Монтана-естейт".
Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтана-естейт" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2024 у справі № 904/4790/21 (904/5712/18) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                               С.В. Жуков
Судді                                                                                            В.І. Картере
                                                                                                     В.Г. Пєсков