УХВАЛА

27 вересня 2024 року 
м. Київ

cправа №  914/2040/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Мачульський Г. М.,    
перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Укртелеком" 
на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2024 (суддя Кітаєва   С.   Б.) 
і постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 (головуючий суддя Малех І. Б., судді Гриців В. М., Панова І. Ю.) 
у справі № 914/2040/23
за позовом керівника Яворівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
до Акціонерного товариства "Укртелеком"
про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,     
ВСТАНОВИВ:
У червні 2023 року керівник Яворівської окружної прокуратури Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Акціонерного товариства "Укретелеком" про витребування чужого незаконного володіння захисної споруди цивільного захисту протирадіаційне укриття № 31371 площею 21,1 кв. м, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Мостиська, вул. Грушевського, 17.
15.02.2024 рішенням Господарського суду Львівської області, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024,  позовні вимоги задоволено повністю.
24.09.2024 скаржник подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 у справі №   914/2040/23. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2024 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ   О.   В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Мачульський Г. М.
За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 у справі №   914/2040/23 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке. 
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
Частина сьома статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищенаведеної статті 129 Конституції України та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Предметом позову у цій справі є витребування майна з чужого незаконного володіння вартістю 5 757,70 грн, а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа №   914/2040/23 є малозначною.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а)   касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень посилається на приписи частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Проте, наводячи такі обґрунтування скаржник не враховав, що у малозначній справі вони можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження лише за умови, що наявними будуть і, вже наведені вище,  передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України умови, які даватимуть суду право вважати судові рішення у малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню.
Верховний Суд зазначає, що такі посилання скаржника не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підтверджують наявність випадку (випадків), який (які) дає (дають) право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.
Обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник у поданій касаційній скарзі зазначив, що справа має виняткове значення для нього, оскільки захисні споруди цивільного захисту, що знаходяться на балансі Акціонерного товариства "Укртелеком" призначені для укриття найбільшої чергової зміни об`єкту електронних комунікацій скаржника, яка продовжує свою діяльність в особливий період, забезпечує зв`язок в умовах війни, а витребування захисної споруди призведе до неможливості забезпечувати укриття працівників.   
Зазначені доводи скаржника не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з цієї підстави, оскільки саме власне твердження (без належного обґрунтування) скаржника про те, що справа має виняткове значення, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
Обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену підпунктом "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник у поданій касаційній скарзі зазначив, що місцевий господарський суд помилково відніс праву до малозначних, оскільки суд першої інстанції, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, оцінивши категорію та складність справи дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, а отже не вважав, що справа відповідає ознакам малозначної.
Також скаржник зазначив, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.07.2023 позовну заяву було залишено без руху для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом визначення ціни позову та надання доказів на її обґрунтування та надання доказів про сплату судового збору виходячи з вартості витребуваного майна.
На виконання вказаної ухвали позивач у клопотанні про усунення недоліків зазначив, що вартість витребуваної частини нерухомого майна йому невідома, однак зазначив, що вартість необхідно встановити із співвідношення вартості та площі всієї адміністративної будівлі загальною площею 2 877,8 кв. м., яка становить 784 734,24 грн, а отже вартість оспорюваною часини площею 21,1 кв. м. становить 5   753,70 грн та сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн.
Проте, скаржник у своїй касаційній скарзі зазначив, що не погоджується з визначеною прокурором вартістю оспорюваного приміщення, оскільки останній невірно визначив вартість всієї адміністративної будівлі.
Скаржник вказав, що 784 734,24 грн (вартість, яку зазначив позивач) - це вартість лише 56,1 % будівлі, коли вартість всієї будівлі становить 1 398 813,26 грн, відповідно і вартість частини будівлі площею 21,1 кв. м. мала вираховуватися з цієї суми. 
При цьому, Суд зазначає, що скаржник не надав жодних доказів на підтвердження зазначеної вартості будівлі, однак якщо навіть і ціна позову була б вирахувана з вартості про яку зазначає скаржник, то вартість оскаржуваної частини будівлі становила б 10 256,08 грн, що також менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2023 рік.   
При цьому, у частині другій статті 163 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.
Однак судом першої інстанції не було встановлено іншої вартості спірного майна. 
Крім того, Верховний Суд зазначає, що з рішень судів попередніх інстанцій не вбачається, що Акціонерне товариство "Укртелеком" зазначало щодо невідповідності вартості спірного майна в судах попередніх інстанцій, а лише зазначило про це в касаційній скарзі без належного обґрунтування таких доводів. Судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг також сплачувався скаржником як за оскарження судових рішень у малозначній справі.
Отже, зазначені доводи скаржника не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з цієї підстави, оскільки саме власне твердження (без належного обґрунтування, а також з необхідністю надання оцінки (і навіть переоцінки висновків, зокрема, в ухвалі про відкриття провадження у цій справі) вказаним обставинам, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції) скаржника про те, що справа була помилково віднесена до категорії малозначної, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
При цьому незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій.
Суд зазначає, учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а - г пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 
Касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" і "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
Доводи скаржника (в тому числі із посиланнями на ряд постанов Верховного Суду без належного обґрунтування цих посилань) зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першої  статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується із положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, з урахуванням заперечення проти відкриття касаційного провадження, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртелеком" на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 у справі № 914/2040/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                О. В. Случ 

Судді                                                                                          Н. О. Волковицька  

Г. М. Мачульський