ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року 
м. Київ
cправа №   910/11499/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 
секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,
розглянув заяву Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство бакалеї» 
про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство бакалеї»
до Київської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «МПП «Імпульс»,
про визнання незаконним та скасування рішення, 
(у судове засідання з`явилися представники: позивача - Крохмальова Я. Е., відповідача - Поліщук М. В.), 
ВСТАНОВИВ:
1. Приватне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство бакалеї» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення №6707/6748 від 20.06.2023 «Про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 11.02.1999 №88-5-00040».
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №  910/11499/23 позов задоволено повністю. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі № 910/11499/23 стягнуто з Київської міської ради на користь позивача 88 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 910/11499/23 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2024 у справі № 910/11499/23 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції:
« 1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство бакалеї» задовольнити частково.
2. Стягнути з Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство бакалеї» (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 29; ідентифікаційний код 21534734) 44 000 (сорок чотири тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу
3. В іншій частині заяви відмовити.»
2.3. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 заяву позивача про розподіл судових витрат у справі № 910/11499/23 задоволено частково. Стягнуто з Київської міської ради 30 000 грн судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.
2.4. Постановою Верховного Суду від 16.07.2024 залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 і додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.04.2024 у справі № 910/11499/23. 
3. 19.07.2024 до Верховного Суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. ПАТ «Київське автотранспортне підприємство бакалеї» просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 40 000 грн.
У заяві зазначено, що у відзиві на касаційну скаргу Київської міської ради, позивач зазначив про попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40  000 грн. Заявник зазначає, що за умовами укладеного між ним та адвокатським об`єднанням «Капітал Партнерс» договору про надання правової (правничої) допомоги від 09.10.2023, вартість послуг становить 40  000  грн. 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивач надав копії: договору від 09.10.2023 № КАПБ, рахунку від 03.06.2024 № 50, платіжної інструкції від 03.06.2024 № 102, акта від 16.07.2024 № 66, детального опису робіт (наданих послуг), додаткової угоди від 03.06.2024 № 3.
4. У судовому засіданні представниця відповідача заявила клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, яке обґрунтовано тим, що заявлені витрати не відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності. Відповідно до акта наданих послуг, до виконаних робіт віднесено виїзд адвоката до Верховного Суду, який включає час витрачений на дорогу та контрольну перевірку у Суді. Однак, включення зазначених обставин до переліку витрат на правничу допомогу не є обґрунтованим. Крім того, представництво інтересів у суді касаційної інстанції здійснювала лише адвокат Крохмальова Я. Е., а відповідно до додаткової угоди від 03.06.2024 № 3 представляти інтереси позивача мають три спеціаліста, що і стало причиною необґрунтованого збільшення розміру заявленого гонорару.
5. Розглянувши заяву позивача, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на таке.
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
- попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
- визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
- розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Частинами першою, другою статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини третьої статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначено в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112).
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід / Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та / або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
У пункті 169 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила про наявність у суду права на підставі частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України зменшувати розмір фіксованого гонорару в разі доведення іншою стороною обставин його неспівмірності зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
6. 09.10.2023 між Адвокатським об`єднанням "Капітал партнерс" (далі - Адвокатське об`єднання) та Товариством (далі - Клієнт) було укладено договір №КАПБ-09-10/2023 про надання правової (правничої допомоги), відповідно до абзацу 1 якого Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання з надання Клієнту правової (правничої) допомоги та/або представництва прав, свобод та законних інтересів    Клієнта в усіх судах системи судоустрою України з урахуванням територіальності, спеціалізації та інстанційності з усіма правами, що надані законодавством України заявнику, скаржнику, стороні, учаснику процесу.
Розмір винагороди, вартості послуг за цим договором визначається сторонами у додаткових угодах. Відшкодування Адвокатському об`єднанню фактичних витрат, пов`язаних з виконанням цього договору (оплата роботи фахівців, судових витрат, обов`язкових платежів, транспортних витрат, зв`язку, технічних витрат тощо) здійснюється Клієнтом, крім тих витрат, які були сплачені за його рахунок або ним самостійно (абзац 7 договору).
03.06.2024 між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом укладено додаткову угоду №3 до договору №КАПБ-09-10/2023 про надання правової (правничої) допомоги, якою сторони визначили вартість юридичних послуг у розмірі 40 000,00 грн. зазначеною угодою передбачено представництво інтересів Клієнта у Верховному Суді у справі № 910/11499/23. Головними спеціалістами з виконання доручення Клієнта є адвокати Лошаков Д. С., Горгіладзе М. С., Крохмальова Я. Е.
Враховуючи викладене, Верховний Суд зауважує, у договорі №КАПБ-09-10/2023 про надання правової (правничої допомоги) від 09.10.2023 та додатковій угоді від 03.06.2024, гонорар встановлено у фіксованому розмірі.
Аналізуючи доводи відповідача щодо необхідності зменшення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке. 
Щодо доводів відповідача про необґрунтованість такої послуги як виїзд адвоката до Верховного Суду, колегія суддів звертається до правового висновку, викладеного у постановах від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, від 18.05.2022 у справі № 910/4268/21, від 26.10.2022 у справі № 910/4277/21, від 18.04.2023 у справі № 903/378/22, від 23.03.2023 у справі № 921/434/21, від 25.04.2023 у справі № 910/21424/21, від 06.12.2023 у справі № 905/493/22, де Верховний Суд висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Суд не вважає достатнім для зменшення розміру витрат посилання відповідача на те, що за додаткової угодою від 03.06.2024 визначено трьох спеціалістів для представництва інтересів позивача, а фактично здійснювала лише Крохмальова Я. Е. Зі змісту вказаної додаткової угоди вбачається саме можливість виконання доручень одним із зазначених адвокатів і надання адвокатським об`єднанням відповідного обсягу правової допомоги підтверджено актом прийому-передачі від 16.07.2024. Доказів, які б могли довести необґрунтоване збільшення розміру витрат на правничу допомогу лише внаслідок можливості представництва інтересів клієнта іншими адвокатами адвокатського об`єднання, відповідач не надав, а наявні матеріали справи також не підтверджують. 
Таким чином, доводи відповідача не містять змістовних аргументів аби стверджувати, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, реальності та розумності розміру таких витрат  і що є наявні підстави для їх зменшення. Як зазначалося вище, Суд може зменшувати розмір фіксованого гонорару в разі доведення іншою стороною обставин його неспівмірності зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Однак, таких тверджень відповідачем наведено не було. 
7. Зважаючи на викладене, враховуючи фіксований розмір гонорару, недоведення відповідачем обставин, які були б підставою для зменшення на правничу допомогу, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, Суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 40  000 грн відповідають встановленим критеріям та є підтвердженими.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство бакалеї»  про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
2. Стягнути з Київської міської ради (01044, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36; ідентифікаційний код 22883141) на користь Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство бакалеї» (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 29; ідентифікаційний код 21534734) 40  000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції у справі №  910/11499/23.
3. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання цієї додаткової постанови.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Н.  О.  Волковицька

Судді                                                                                          С. К. Могил

О. В. Случ