ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року 
м. Київ

cправа №  904/6023/19 (904/1032/23) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Пєскова В.Г.,
за участі секретаря судового засідання - Купрейчук С.П.
за участю представників: 
відповідно до протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2023
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2024
у справі №904/6023/19 (904/1032/23)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ"
до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод", 
     2) ОСОБА_1 
про визнання недійсними правочинів та стягнення 5 970 550,00 грн
ВСТАНОВИВ:
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод", ОСОБА_1 , в якому просило:
- визнати недійсним договір позики N 0212/19ФП від 02 грудня 2019 року з додатковою угодою N 1 від 06 грудня 2019 року, за якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" передає 6 000 000 грн. у позику Товариству з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод";
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" 5 970 550,00 грн. банківський рахунок, відкритий в АТ "ПУМБ" за номером НОМЕР_1 ;
- визнати недійсним договір №01-1093 від 14 лютого 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", Товариством з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 про переведення 5 970 550,00 грн. боргу;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни, що діє в інтересах позивача, Товариства з обмеженою   відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", належним чином підтверджені   витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 30 000,00 грн;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" сплачений судовий збір в розмірі 5 300 грн. та на користь арбітражного керуючого (ліквідатора) Сластнікової Ганни Олександрівни, що діє в інтересах позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ" в розмірі 1 410 грн.
В подальшому позовні вимоги уточнювались.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
2. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2023 у справі №904/6023/19 (904/1032/23) позов задоволено.
Визнано недійсним договір позики від 02.12.2019 №0212/19ФП, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український трубний завод» про передачу в позику 5 970 550 грн.
Визнано недійсним договір від 14.02.2020 №01-1093, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Український трубний завод» та гр. ОСОБА_1 про переведення 5 970 550 грн. боргу;
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український трубний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» 5 970 550 грн. коштів, отриманих у вигляді позики, витрати у справі у сумі 2 684 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» витрати у справі у сумі 2 684 грн.
3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2024 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2023 у справі №904/6023/19 (904/1032/23) залишено без змін.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
4. До Верховного Суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" (далі в тексті - Скаржник) надійшла касаційна скарга у якій Скаржник просить суд скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
5. В обґрунтування підстав для задоволення касаційної скарги Скаржник наводить наступні доводи:
5.1. При ухваленні оскаржуваних рішень судами порушено частину 3 статті 92 ЦК України та не враховано правову позицію щодо застосування цієї норми права, викладену в постанові Верховного суду від 09.06.2021 у справі №911/3039/19.
5.2. Скаржник також посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.11.2018 у справі № 910/19179/17, від 11.09.2018 у справі №   910/18812/17, від 08.07.2019 у справі № 910/19776/17 щодо застосування статті 241 ЦК України.
5.3. Крім того, скаржник, як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях порушили частину 3 статті 42 Кодексу України з питань банкрутства, яка передбачає, що у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Вказує, що висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах відсутній.
Відзиви
6. Відсутні.
Інші заяви та клопотання
7. Відсутні.
Розгляд касаційної скарги Верховним Судом
8. Заслухавши у відкритому судовому засіданні доповідь судді доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, виходячи з наступного.
9.  Відповідно до приписів ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
10. Суди попередніх інстанцій встановили наступні фактичні обставини справи:
Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» (далі - ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», позивач, боржник, банкрут) відкрито Господарським судом Дніпропетровської області за заявою кредитора 02.01.2020, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, вжито заходів для забезпечення майнових інтересів кредиторів шляхом заборони боржнику, власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави, призначено розпорядника майна боржника.
15.09.2022 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сластнікову Ганну Олександрівну.
20.02.2023 ліквідатором банкрута подано позовну заяву про:
- визнання недійсним договору позики від 02.12.2019 №0212/19ПФ, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопольський завод сталевих труб «ЮТІСТ» передав 6  000 000 грн. у позику Товариству з обмеженою відповідальністю «Український трубний завод» (далі - ТОВ «Український трубний завод», ТОВ «УТЗ» );
- визнати недійсним договір від 14.02.2020 №01-1093, укладений між ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» , ТОВ «Український трубний завод» та гр. ОСОБА_1 про переведення 5      970      550 грн. боргу;
- стягнути з ТОВ «Український трубний завод» на користь ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» 5      970      550 грн.
- стягнути з відповідачів на користь позивача витрати у справі та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
02.12.2019 ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» уклало договір позики №0112/19ПФ, за яким ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», як кредитор, взяв на себе зобов`язання передати у позику ТОВ «Український трубний завод» (далі - ТОВ «УТЗ», відповідач-1) 6 000 000 грн. з нарахуванням 16 % річних.
Позивач перерахував кошти ТОВ «УТЗ» протягом грудня 2019 - січня 2020 на загальну суму 5 970 550 грн.
Кошти перераховані боржником у той час, коли у боржника були наявні грошові зобов`язання перед іншими кредиторами, а 02.01.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство у справі 904/6023/19.
14.02.2020 ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» (первісний боржник) уклало договір №01-1093 з ТОВ «УТЗ» (новий боржник) та ОСОБА_1 (кредитор) про переведення боргу на суму 5 970 550 грн. За умовами цього договору з моменту здійснення новим боржником розрахунків з кредитором, його зобов`язання перед первісним боржником вважались погашеними в розмірі, пропорційному погашенню зобов`язання перед кредитором.
Слід зазначити, що заборгованість ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» перед ОСОБА_1 складала 12 134   350 грн. Заборгованість є конкурсною, мала бути заявлена як кредиторські вимоги у справі про банкрутство і задовольнятись у відповідності з реєстром вимог кредиторів у санаційній чи ліквідаційній процедурі, а не індивідуально, як це відбулось за договором від 14.02.2020.
Гр. ОСОБА_1 є матір`ю єдиного учасника ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» ОСОБА_2 , тобто правочин від 14.02.2020 укладено із заінтересованою особою стосовно боржника.
Ліквідатор просила визнати вищеозначені правочини недійсними з посиланням на таке.
Укладаючи договір позики 02.12.2019, ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» вже мав загальний розмір кредиторської заборгованості у сумі 78 665 000 грн., що свідчить про його стан неплатоспроможності. Розмір коштів, які передані відповідачу в якості позики, повністю покривав розмір грошових вимог ініціюючого кредитора у справі про банкрутство - ПП «Ніка-Емпорі Н» - 4 941 272,34 грн.
З посиланням на частину третю статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ліквідатор стверджувала, що цей договір укладено на шкоду кредиторам.
Крім того, договором позики (пункт 2.2) передбачена сплата процентів за користування грошовими коштами, однак це положення договору суперечить Статуту боржника, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Посилаючись на ці обставини, ліквідатор вважає, що договір позики від 02.12.2019 слід визнати недійсним на підставі абзацу 1 частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства та за частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України.
Обґрунтовуючи підстави для визнання недійсним договору від 14.02.2020, ліквідатор зазначила наступне.
02.01.2020 господарським судом Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 904/6023/19 про банкрутство ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», введено мораторій на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
З метою виявлення кредиторів боржника судом 03.01.2020 оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно з частиною першою ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
ОСОБА_1 не зверталась до справи про банкрутство із заявою про грошові вимоги, однак отримала задоволення своїх конкурсних вимог всупереч вимогам чинного законодавства за спірною угодою від 14.02.2020, що порушує права не лише кредиторів, а і боржника.
Ліквідатор також посилалась на те, що правочин від 14.02.2020 є значним, однак всупереч законодавству про банкрутство укладений боржником без згоди зборів кредиторів (ч.7 ст.44 КУзПБ).
  У відзиві на позов представника ТОВ «УТЗ» (а.с. 219-222), який надійшов до господарського суду Дніпропетровської області 13.04.2023 (а.с. 219-222), відповідач -1 зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, посилаючись на наступне.
Відповідач-1 не заперечує отримання від позивача протягом грудня 2019 - січня 2020 грошових коштів на загальну суму 5 970   550 грн. за договором позики від 02.12.2019.
14.02.2020 між позивачем та відповідачами укладено угоду про переведення боргу, згідно з якою позивач як первісний боржник, відповідач-1 як новий боржник та відповідач - 2 як кредитор, домовились про те, що відповідач-1 погасить перед кредитором заборгованість позивача, що звільняє його від обов`язку повернення коштів за договором позики позивачу.   Відповідач-1 протягом січня-червня 2021 перерахував кошти відповідачу-2. Відповідач-1 стверджував, укладення спірних договорів не призвело до погіршення майнового стану боржника та його неплатоспроможності, а активи боржника станом на 31.12.2019 становили 35 087 тис. грн. Крім того, відповідач-1 вважає, що спірними правочинами не порушено прав позивача, а відсутність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову.
11. За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.
12. Правочин, вчинений боржником у період настання у нього обов`язку з погашення заборгованості перед кредиторами, внаслідок чого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 03.03.2020 у справі №910/7976/17, від 03.03.2020 у справі №904/7905/16, від 03.03.2020 у справі №916/3600/15, від 26.05.2020 у справі №922/3796/16, від 22.04.2021 у справі №908/794/19 (905/1646/17)).
13. Суди попередніх інстанцій встановили, що матеріалами справи підтверджується, що гр. ОСОБА_1 , яка є матір`ю єдиного учасника ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» - ОСОБА_2 та дружиною попереднього учасника боржника - ОСОБА_3 , протягом 2017-2019 років укладала з ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» договори позики на загальну суму 18 614 609 грн. (позивачем надано первинні докази в підтвердження перерахування коштів на суму 12              134       350 грн). Кошти надавались боржнику в позику до 15 січня 2020.
14. Також з встановлених обставин справи слідує, що після оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 не подавала до справи про банкрутство заяви з кредиторськими вимогами до боржника.
15. 02.12.2019 ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» уклало з ТОВ «УТЗ» договір позики № 0212/19ПФ, за яким ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» як кредитор мав передати позичальнику ТОВ «УТЗ» позику у сумі 6       000       000 грн. Строк повернення кредиту - до 01.02.2021.
16. Платіжними дорученнями №№ 911,912 від 03.12.2019, № 939 від 09.12.2019, № 941 від 10.12.2019, № 949 від 13.12.2019, № 950 від 17.12.2019, № 953 від 23.12.2019, № 957 від 24.12.2019 № 3 від 09.01.2020 підтверджується перерахування ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» коштів на рахунки ТОВ «УТЗ» на загальну суму 5 970 550 грн.
17. Таким чином, на дату відкриття провадження у справі про банкрутство 904/6023/19 ТОВ «УТЗ» мав дебіторську заборгованість перед ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», яка була активом боржника, а кошти, повернуті позичальником, мали бути використані для пропорційного задоволення вимог всіх кредиторів.
18. Між тим, 14 січня 2020 ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ», ТОВ «УТЗ» та ОСОБА_1 уклали договір № 01-1093, за умовами якого боржник у справі про банкрутство - ТОВ «НЗСТ «ЮТІСТ» фактично відмовився від свого активу - дебіторської заборгованості, на яку мав правомірно розраховувати та допустив неправомірне (всупереч дії мораторію) задоволення вимог конкурсного кредитора ОСОБА_1 , яка не зверталась у справу про банкрутство із вимогами, однак отримала задоволення своїх       вимог поза межами справи про банкрутство. Отримання коштів від ТОВ «УТЗ» підтверджується копіями платіжних доручень від 18.01.2021 № 2000507843 на суму 2 062              000 грн., № 552 на суму 500 грн., від 19.03.2021 № 702 на суму 700 000 грн., №705 на суму 600       000 грн., № 276 на суму 300             000 грн., від 13.04.2021 № 753 на суму 200 000 грн., від 14.06.2021 № 482 на суму 2             108             050 грн. (а.с. 236-240, т.1).
19. Статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначено спеціальні підстави для визнання правочинів недійсними.
20.  Так, згідно з частиною першою вищеозначеної статті господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсним правочин або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, зокрема, з підстав, коли боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.
21. Частиною другою статті 42 Кодексу про банкрутство визначено, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора якщо боржник відмовився від власних майнових вимог або уклав договір із заінтересованою особою.
22. Колегія суддів також враховує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).
23. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
24. З урахуванням тих обставин, що уклавши договір від 14.02.2020 з ТОВ «УТЗ» та заінтересованою особою стосовно боржника ОСОБА_1 про переведення боргу, боржник фактично відмовився від власних майнових вимог до ТОВ «УТЗ», допустивши зменшення майнових активів і задоволення вимог конкурсного кредитора, який не звернувся у справу про банкрутство з грошовими вимогами, всупереч дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який діє з 02.02.2020, а також зважаючи на те, що договір позики від 02.12.2019 №0212/19ФП було укладено за рік до відкриття провадження у справі про банкрутство, в так званий «підозрілий» період, коли боржник мав зобов`язання перед кредиторами на значні суми при тому, що доказів, які б підтверджувати надання згоди загальними зборами товариства чи єдиним його учасником на вчинення цих значних правочинів та схвалення правочинів, до справи про банкрутство не подано, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про обґрунтованість твердження в оскаржуваних судових рішеннях про те, що слід задовольнити позовні вимоги ТОВ "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ".
25. Вказане свідчить про те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2023 та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2024 у справі №904/6023/19 (904/1032/23) є такими, що ухвалені з правильним застосуванням приписів ст. ст. 7, 42 КУзПБ та 15, 16, 204, 215, 216 ЦК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
26. Відповідно до положень ст. 309 ГПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
27. З урахуванням того, що оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням приписів ст. ст. 7, 42 КУзПБ та 15, 16, 204, 215, 216 ЦК України, колегія суддів суду касаційної інстанції, на підставі приписів ст. 309 ГПК України, дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" та про залишення без змін постанови Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2024 у справі № 904/6023/19 (904/1032/23).
Керуючись ст. ст. 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Український трубний завод" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2024 у справі №904/6023/19 (904/1032/23) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                               С.В. Жуков
Судді                                                                                            К.М. Огороднік
                                                                                                     В.Г. Пєсков