УХВАЛА

16 вересня 2024 року 
м. Київ

cправа №  909/1187/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден"
на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2024
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден"
до: 1) Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"; 
2) Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича,
про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю ?Виробничо-комерційна фірма ?Голден? (далі - Товариство, скаржник) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк ?"ПриватБанк?, Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича про витребування із чужого незаконного володіння Банку на користь позивача земельну ділянку з кадастровим номером 2611092001:22:002:0565, площею 2,9574  га, розташовану за адресою: Івано-Франківська область, м.   Яремче, с.   Поляниця; скасування рішення відповідача-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право приватної власності відповідача-1 на земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 382483526110; скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності №16367579 щодо реєстрації за відповідачем-1 права власності на земельну ділянку; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування готельної та господарської інфраструктури для надання туристичних послуг.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.11.2022, залишеним без змін постановами Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 та Верховного Суду від 21.06.2024, в задоволенні позову відмовлено.
24.06.2024 Товариство подало Господарського суду до Івано-Франківської області заяву про повернення з Державного бюджету України надміру сплаченого судового збору в розмірі 787  295,77  грн. В обґрунтування заяви, Товариство вказало на те, що ним за розгляд даної справи, внесено судовий збір у більшому розмірі ніж встановлено законом, зокрема, з урахуванням вартості предмета спору, визначеної на підставі протоколу №01/16 загальних зборів Товариства від 08.09.2016, протоколу №30/08/2016 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Зірка Буковелю" від 30.08.2016, акту прийому-передачі від 09.09.2016, судовий збір сплачено у розмірі 799  040 грн замість 11  744,23 грн, а, відповідно, в силу вимог Закону України "Про судовий збір", надмірно сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2024 у задоволенні заяви Товариства про повернення надміру сплаченого судового збору відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що в позовній заяві Товариство зазначило ціну позову - 3  601  018  388,00 грн. На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 10.12.2021, від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій заявник, зокрема, означив позицію стосовно документів, що підтверджують вартість майна, що є предметом спору та вказав на те, що в тексті позовної заяви, що підтверджується доданою до позовної заяви копією договору іпотеки №994 від 30.05.2016, вартість предмета іпотеки складала 3  601  018  388,00  грн. Цей договір, як вказав позивач, є документом, що підтверджує вартість майна, що є предметом спору станом на 2016 рік. За подання позову, з урахуванням зазначених ним обставин, на виконання вимог Закону України "Про судовий збір", позивач сплатив суму судового збору в сумі 799  040,00 грн (794  500,00 грн за вимогу майнового характеру 4  540,00 грн за вимоги немайнового характеру). Вартість майна Товариства, в силу положень діючого законодавства України, не визначається у порядку на який посилається позивач через два з половиною роки після звернення до суду з позовом, в якому була означена протилежна позиція, щодо визначення вартості майна, яке було предметом спору.
Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.07.2024, Товариство оскаржило її в апеляційному порядку.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2024 апеляційну скаргу Товариства повернуто на підставі пункту 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
23.08.2024 (відповідно до відбитку штампу Верховного Суду "Скриня" на першому аркуші касаційної скарги) Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2024 з підстав порушення норм процесуального права.
За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не визначені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
У частині 1 статті 255 ГПК України наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, до якого не входить ухвала про відмову в поверненні надміру сплаченого судового збору. 
Ураховуючи, що визначений частиною 1 статті 255 ГПК України перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, є вичерпним, ухвала про відмову в поверненні надміру сплаченого судового збору не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 260 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Враховуючи викладене, враховуючи обставини у даній справі у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Відповідно до частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на підставі частини 2 статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України копія ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України, 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №909/1187/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Голден" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 13.08.2024.
2. Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, іншим учасникам - копію ухвали.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                Г. М. Мачульський

Судді                                                                                          Л. І. Рогач

                                                                                          Є. В. Краснов