УХВАЛА

07 серпня 2024 року 
м. Київ

cправа №  907/417/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.  М. - головуючого, Краснова Є.  В., Рогач Л.  І.,
секретар судового засідання Лихошерст І.  Ю.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 (колегія суддів у складі: Зварич О.  В. - головуючий, Гриців В.  М., Малех І.  Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
про визнання зобов`язання припиненим виконанням, проведеним належним чином
за участю:
позивача: Василевська О.В. (адвокат)
третьої особи: Пахомова О.А. (адвокат),
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1.          Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз», у якому просило визнати зобов`язання позивача перед відповідачем в частині передачі газу у підземному сховищі обсягом 7  218  000,00 (сім мільйонів двісті вісімнадцять тисяч) метрів кубічних у лютому 2023 року припиненим виконанням, проведеним належним чином.
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов`язання позивача в частині передачі у лютому 2023 року на користь відповідача природного газу обсягом 7 218,00 тис. куб. м згідно укладеного договору припинено виконанням, проведеним належним чином, що підтверджується підписаним між сторонами актами приймання-передачі природного газу та торговим сповіщенням на відчуження вказаного обсягу газу.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1.          Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2023 (суддя Андрейчук Л.  В.), позов задоволено повністю.
2.2.          Судове рішення мотивовано тим, що позивач на виконання умов укладеного договору виконав зобов`язання та продав/передав відповідачу природний газ обсягом 7 218,00 тис. куб. м, що підтверджується первинними документами та свідчить про припинення зобов`язання, оскільки воно проведене належним чином.
2.3.          Оскарженою постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024, вище вказане рішення суду скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
2.4.          Свій висновок апеляційний суд мотивував тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що станом на дату підписання акта приймання-передачі природного газу на рахунку зберігання позивача у підземних сховищах Акціонерного товариства «Укртрансгаз» обліковувався природний газ в означеному розмірі, який зазначений в цьому акті, як переданий відповідачу, що виключає правові підстави для задоволення позову.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1.          У касаційній скарзі позивач просить скасувати вищевказану постанову суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
3.2.          На обґрунтування касаційної скарги заявник посилався на те, що оскаржувана постанова суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вважає, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду від 19.12.2023 у справі №  918/337/23, від 19.12.2023 у справі №  924/355/23 та у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016 у справі №  910/10186/15.
4.          Мотивувальна частина
4.1.          Апеляційний суд встановив, що правовідносини сторін врегульовано договором купівлі-продажу природного газу від 16.04.2020 №  12А167-134-20 (далі - договір), з урахуванням змін та доповнень до нього, за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача природний газ, а останній зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах договору.
4.2.          Відповідно до пункту 2.5 договору фактичний обсяг переданого покупцеві газу за договором визначається з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №  2494, Кодексу газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №  2493 та Кодексу газосховищ, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2495.
4.3.          Відповідно до пункту 3.4 договору, у випадку передачі газу у ПСГ сторони складають додатково акт, який повинен містити відомості щодо фактичного об`єму газу, що передається у ПСГ і погоджується з Оператором газосховищ.
4.4.          28.02.2023 сторони підписали акт приймання-передачі природного газу №РГК83000099 до договору, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв природний газ у лютому 2023 року обсягом 7218,00 тис куб.м на суму 406665945,83  грн. Цього ж дня через Інформаційну платформу Оператора газосховищ від позивача о 16:40 год. було подано торгове сповіщення на відчуження обсягу 7218000,00 куб.м на користь відповідача, яке було відхилено Акціонерним товариством «Укртрансгаз» з причин недостатності обсягу природного газу на рахунку зберігання позивача.
4.5.          Також відповідачем через Інформаційну платформу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надано на підтвердження торгове сповіщення про набуття природного газу обсягом 7218000,00 куб.м з ресурсу позивача, але Оператор газосховищ відхилив торгове сповіщення на набуття газу.
4.6.          Причиною виникнення спору стало те, що відповідач вважає, що фактичне прийняття природного газу не відбулося, а також він не визнає і заперечує факт того, що зобов`язання позивача в частині передачі природного газу у лютому 2023 року згідно з договором, припинено виконанням проведеним належним чином.
4.7.          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.8.          Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
4.9.          Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.10.          У даній справі, апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що: позивач не довів тих обставин з якими пов`язував свої вимоги, оскільки у матеріалах справи відсутні докази того, що станом на дату підписання акта приймання-передачі природного газу на рахунку зберігання позивача у підземних сховищах Акціонерного товариства "Укртрансгаз" обліковувався природний газ в обсязі 7218000,00 куб.м, зазначений в даному акті, як переданий газ; цей акт не підтверджує отримання відповідачем природного газу за договором в означеному обсязі; відхилення оператором газосховищ торгового сповіщення на набуття газу відповідачем у підземних сховищах Акціонерного товариства "Укртрансгаз" обсягом 7218000,00  куб.м з ресурсу позивача, свідчить, що господарська операція з передачі природного газу, яка оформлена цим актом, не відбулася.
4.11.          У касаційній скарзі, заявник зазначає, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та у постанові Вищого господарського суду України.
4.12.          Проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які послався заявник у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.13.          Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
4.14.          У справі №  918/337/23 розглядались вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» до АТ «Рівнегаз» про визнання зобов`язання з передачі відповідного обсягу природного газу припиненим внаслідок виконання, проведеного належним чином, Верховний Суд у постанові від 19.12.2023 зазначав про те, що пунктом 3.5 Договору передбачено, що коригування обсягів газу оформляється покупцем у вигляді заявки, а фактичний обсяг переданого покупцеві газу визначається з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №  2494, Кодексу газотранспортної системи, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №  2493 та Кодексом газосховищ, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №  2495 (пункт 2.5 Договору). Суди попередніх інстанцій не надали жодної оцінки відповідним доводам відповідача. Натомість вказали, що двосторонній акт приймання-передачі газу підтверджує отримання покупцем природного газу за Договором, проте не проаналізували ні положення самого Договору, ні положень законодавства, на яке посилався відповідач, у контексті передачі йому газу в підземному сховищі, а також не спростували твердження відповідача про те, що відхилення Оператором газосховищ торгових сповіщень як на відчуження газу, так і на його набуття, позбавило відповідача можливості розпоряджатися придбаним ним газом за Договором (пункти 52, 53).
4.15.          У справі №  924/355/23 предметом розгляду були вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» до АТ «Хмельницькгаз» про визнання зобов`язання з передачі відповідного обсягу природного газу припиненим внаслідок виконання, проведеного належним чином. Верховний Суд у постанові від 19.12.2023 зазначив, що суди попередніх інстанцій: не дослідили належним чином обставини перебування природного газу у відповідному обсязі на зберіганні АТ «Укртрансгаз» з врахуванням наявних судових рішень та виконавчих проваджень, на які посилається позивач, та відповідних заперечень відповідача та АТ «Укртрансгаз» про відсутність цього товару в ПГС; досліджували дії продавця щодо передачі товару, водночас не перевірили чи вчинив зі своєї сторони покупець дії з прийняття товару, адже у випадку, якщо покупець ухиляється від прийняття товару, який йому вже належить, він несе ризик випадкової загибелі речі.
4.16.          Правовідносини у справах №  918/337/23, №  924/355/23 Верховного Суду не є подібними до правовідносин у справі, яка розглядається. Оскільки ураховуючи фактичні обставини кожної з цих справ, скасування судових рішень і передача справ на новий судовий розгляд була зумовлена порушенням судами норм процесуального права щодо дослідження та надання об`єктивної оцінки аргументам учасників справи і всім зібраним у справі доказам, всебічного і повного з`ясування фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
4.17.          Отже, наведені постанови Верховного Суду, на висновки, які викладені у них щодо застосування норм права, та на які скаржник посилається у своїй касаційній скарзі, були прийняті хоча й за правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце в цій справі (виникли на підставі договору купівлі-природного газу), але за іншої, ніж у цій справі, фактично-доказової бази, тобто за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами, доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення.
4.18.          Водночас посилання скаржника у касаційній скарзі на постанову Вищого господарського суду України від 26.07.2016 у справі №  910/10186/15 відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки ця постанова не є тим судовим рішенням, невідповідність висновкам якого щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки такими судовими рішеннями є постанови Верховного Суду.
4.19.          За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою заявника підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
4.20.          У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2024 у справі №  907/417/23 закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Г.  М. Мачульський

Судді                                                                                                    Є.  В. Краснов

                                                                                                    Л.  І. Рогач