УХВАЛА

28 серпня 2024 року 

м. Київ

cправа №  910/12741/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Міщенко І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
позивача - Загайкевич С.М.
відповідача - Харченко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 (у складі колегії суддів: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 (суддя Балац С.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" 
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго "
про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (далі - ТОВ "Прикарпатенерготрейд", Позивач, Постачальник) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", Замовник, Відповідач, Скаржник) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 213 560 535,75 грн, з яких: 211 369 203,90 грн - основний борг, 712 609,42 грн - 3% річних та 1 478 722,43 грн - інфляційні втрати.
1.2. Позов мотивовано неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0239-09021 від 01.07.2019 (далі - Договір) в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 211 369 203,90 грн закрито у зв`язку зі сплатою Відповідачем вказаної суми під час розгляду справи; іншу частину позовних вимог задоволено частково: стягнуто 3% річних - 679 024,26 грн та інфляційні втрати - 1    478    722, 43 грн. При цьому суд частково задовольнив клопотання ПрАТ "НЕК "Укренерго" про відстрочення виконання рішення, відстрочивши виконання рішення на 9 місяців (до 26.11.2024). 
2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 апеляційну скаргу Відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
2.3. Рішення судів мотивовані доведеністю Позивачем неналежного виконання Відповідачем зобов`язань за Договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг, як правової підстави для стягнення з Відповідача 3% річних в розмірі 679 024,26 грн та інфляційних втрат в розмірі 1 478 722, 43 грн в порядку статті 652 Цивільного кодексу України. Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку про часткове доведення Відповідачем наявності виняткових обставин, які ускладнюють вчасне виконання судового рішення у даній справі, як підстави для відстрочення виконання рішення на 9 місяців (до 26.11.2024). 
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи
3.1. У касаційній скарзі ПрАТ "НЕК "Укренерго" просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. 
3.2. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що судами попередніх інстанцій при дослідженні питання наявності правових підстав для стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат в порядку статті 625 Цивільного кодексу України не було застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2020 у справі №    902/417/18, щодо необхідності врахування ступеня вини боржники при стягненні кредитором відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання у вигляді неустойки та річних відсотків та зменшенні їх розміру.
З урахуванням цього ПрАТ "НЕК "Укренерго" вказує про відсутність його вини у несвоєчасності розрахунків з Позивачем, оскільки законодавчими приписами передбачено заборону на оплату послуг за рахунок коштів, які призначені згідно зі структурою тарифів, затвердженою НКРЕКП на інші цілі та отримані, зокрема, в оплату послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
3.4. Одночасно Скаржник звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30.04.2020 у справі №    914/1001/19, від 03.04.2020 у справі №    920/653/19, що сплата трьох відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому Скаржник вказує, що судами не було враховано відсутність користування грошовими коштами Позивача, як передумови для застосування статті 625    Цивільного кодексу України.
4. Розгляд справи Верховним Судом
4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.07.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2024 у справі №    910/12741/23 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 28.07.2024.
4.2. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
4.3.    12.08.2024 від ТОВ "Прикарпатенерготрейд" надійшов відзив на касаційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго", в якому Позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.
5. Обставини встановлені судами
5.1. 01.07.2019 між Позивачем, як постачальником послуг, та Відповідачем, як замовником, укладено Договір, відповідно до предмету якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат позивач на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає Відповідачу послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених цим Договором. Відповідач сплачує Позивачу вартість наданих послуг відповідно до умов цього Договору (п.п. 1.1, 1.2 Договору).
5.2. Пунктом 2.1 Договору про надання послуг визначено, що вартість та порядок оплати послуги визначається відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №    641 (надалі - Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг. 
5.3. Положеннями пункту 1 додаткової угоди від 13.12.2022 №    7 до Договору підпункт 7.1 викладено в наступній редакції: "Цей договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 31.12.2023".
5.4. Звертаючись з позовною заявою ПрАТ "НЕК "Укренерго" вказує про неналежне виконанням Замовником зобов`язань за Договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг, як підстави для стягнення заборгованості у загальному розмірі 213 560 535,75 грн, з яких: 211 369 203,90 грн - основний борг, 712 609,42 грн - 3% річних та 1 478 722,43 грн - інфляційні втрати.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.
6.2. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
6.3. Предметом позову в даній справі, щодо якої здійснено касаційне оскарження, є вимога про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 679 024,26 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 478 722, 43 грн.
6.4. При зверненні з касаційною скаргою Скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
6.5. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій при дослідженні питання наявності правових підстав для стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат в порядку статті 625 Цивільного кодексу України не було застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18.03.2020 у справі №    902/417/18, щодо необхідності врахування ступеня вини боржники при стягненні кредитором відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання у вигляді неустойки та річних відсотків та зменшенні їх розміру. ПрАТ "НЕК "Укренерго" вказує про відсутність його вини у несвоєчасності розрахунків з Позивачем, оскільки законодавчими приписами передбачено заборону на оплату послуг за рахунок коштів, які призначені згідно зі структурою тарифів, затвердженою НКРЕКП на інші цілі та отримані, зокрема, в оплату послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
6.6. Пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини другої цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
6.7. У пункті 39 постанови від 12.10.2021 у справі №    233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
6.8. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин. Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору (наприклад, коли позивач або відповідач неналежний). Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96 - 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №    233/2021/19.
6.9. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставами для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваних судових рішень господарських судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
6.10. Суд зазначає, що у постанові від 18.03.2020 у справі №    902/417/18 Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки, штрафу та процентів річних, зокрема, зазначила, що з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
6.11. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника, та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі №    902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині другій статті 625    Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 40 відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений покупцем, та 96 відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
6.12. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, ураховуючи несправедливість, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи №    902/417/18, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав. При цьому відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи №    902/417/18, а саме встановлення такої процентної ставки на рівні 40 відсотків і 96 відсотків річних та їх явній невідповідності принципу справедливості.
6.13. Колегія суддів зазначає, що з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №    902/417/18 зменшення розміру заявлених до стягнення сум пені, штрафу, процентів річних є правом суду. При цьому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.
6.14. Під час розгляду справи №    902/417/18 Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що станом на момент звернення з позовом до суду сума заборгованості за договором поставки складала 98 381,92 грн і повністю сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі, тоді як позивач нарахував 40 306,19 грн пені, 30    830,83 грн штрафу, 110 887,30 грн відсотків річних, що разом складає 182    024,32    грн та перевищує майже у два рази суму прострочення.
6.15. Водночас за обставинами спору у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що проценти річних розраховано за встановленою у статті 625    Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3 відсотків. Тобто, судами не досліджувалось питання зменшення ставки відсотків річних, збільшеної в порівнянні з розміром, визначеного статтею 625 Цивільного кодексу України, та наявності передумов для його реалізації, як з ініціативи суду, так і за наслідками розгляду заяви Відповідача.
6.16. Проаналізувавши зміст постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №    902/417/18 за критеріями подібності, з огляду на відмінність підстав позовів та фактичних обставин справ, доказової бази, колегія суддів дійшла висновку про неподібність зазначеної справи за наведеними правовими ознаками зі справою, що переглядається, і тому застосування норм матеріального права за неподібності правовідносин у цих справах не може бути аналогічним, а вказане для порівняння судове рішення Верховного Суду - релевантним до обставин, що переглядається.
6.17. Відтак, колегія суддів доходить висновку, що застосування норм прав, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №    902/417/18, на які посилається Скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.
6.18. Щодо посилань Скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30.04.2020 у справі №    914/1001/19, від 03.04.2020 у справі №    920/653/19, у контексті безпідставності стягнення з відповідача 3 відсотків річних, оскільки він не здійснював користування грошовими коштами, належними до сплати Позивачу, Суд зазначає таке.
6.19. При зверненні з касаційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" вказує про неправильне застосування судами у спірних правовідносинах положень статті 625    Цивільного кодексу України, стверджуючи про те, що встановлення витрат Відповідача як оператора системи передачі на виконання спеціальних обов`язків в іншому розмірі, аніж це затверджено структурою тарифу, відповідно до умов Закону України "Про ринок електричної енергії" не передбачено. 
6.20. Скаржник наголошує, що цим Законом не передбачено покриття витрат оператора системи передачі на виконання спеціальних обов`язків з інших джерел, аніж із тарифу на послуги з передачі електричної енергії, та поза розміром, ніж це встановлено у затвердженому НКРЕКП тарифі. Використання коштів на цілі або у розмірах, не передбачених встановленою структурою тарифу, є нецільовим використанням коштів. 
6.21. За позицією Відповідача, сума коштів, сплачених оператором системи передачі на користь постачальників універсальних послуг щодо забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел у рази перевищувала витрати, які встановлені НКРЕКП у щорічному тарифі на зазначені цілі; водночас Відповідач здійснює виплати пропорційно на недискримінаційній основі в межах залишку коштів на відповідному рахунку.
6.22. Разом із тим Суд зауважує, що предметом розгляду Верховного Суду у справах №    914/1001/19, №    920/653/19 не виступало питання розрахунків за електричну енергію з використанням спеціального тарифу, встановленого НКРЕКП для електричної енергії з альтернативних джерел.
6.23. Так, у справі №    914/1001/19 предметом позову виступало стягнення інфляційних втрат, 3 відсотків річних та пені у зв`язку із простроченням відповідача оплати наданих позивачем послуг щодо сервісного обслуговування холодильного обладнання відповідача. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з доведеності позивачем факту несвоєчасної сплати відповідачем за надані послуги згідно з укладеним сторонами договором, тому нарахування позивачем інфляційних втрат, 3 відсотків річних та пені визнано обґрунтованим. Верховний Суд постановою від 30.04.2020 залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій та виснував, що сплата 3 відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні втрати, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (пункт 5.2.4 зазначеної постанови).
6.24. У справі №    920/653/19 предметом спору виступало стягнення основного боргу, пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору на виконання робіт (підряду) щодо механічної та термічної обробки деталей (сировини, матеріалів) замовника в частині своєчасної та повної оплати за виконані позивачем роботи. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач виконав обумовлені договором роботи, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками актами приймання виконаних робіт, однак відповідач здійснив лише часткову оплату. Ураховуючи встановлене судом порушення відповідачем умов пунктів 3.1 - 3.2 договору щодо здійснення оплати, позивач правомірно заявив до стягнення з відповідача пеню, 3 відсотки річних, інфляційні втрати за порушення виконання зобов`язання. Суди встановили, що розрахунок пені і 3 відсотків річних є правильним, тому задовольнили позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, однак у частині стягнення інфляційних втрат відмовили у зв`язку із помилковим їх нарахуванням відповідачу. Верховний Суд постановою від 03.04.2020 залишив оскаржувані судові рішення без змін і дійшов такого висновку щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (пункт 8.7 постанови):    "Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.".
6.25. Отже, правовідносини між сторонами у справах №    914/1001/19 та №    920/653/19 виникли щодо підставності застосування судами відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України у спорах, що виникли з укладених суб`єктами господарювання, які не є учасниками ринку електричної енергії, цивільно-правових договорів (відповідно до договору надання послуг із сервісного обслуговування обладнання та договору на виконання робіт (підряду) та за інших встановлених обставин справи.
6.26. Проте, у справі №    910/12741/23, що переглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку із простроченням Відповідача у розрахунку за Договором, тому правовідносини між сторонами цього спору врегульовано положеннями спеціального Закону України "Про ринок електричної енергії".
6.27. При цьому, у відповідних справах не досліджувалося питання щодо користування боржником коштами, належними до сплати кредиторові.
6.28. Отже, у справі, що переглядається, та у справах, на які посилається Скаржник у касаційній скарзі, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норми права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у таких справах, що формують зміст правовідносин, та їх різною оцінкою судами в кожному конкретному випадку. 
6.29. Вказане свідчить про неподібність справи №    914/1001/19 та справи №    920/653/19 зі справою, що переглядається, з огляду на різне правове регулювання правовідносин, щодо яких виник спір у них.
6.30. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.31. З огляду на викладене, Суд доходить висновку про те, що наведена Скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не була належно обґрунтована скаржником та не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.
6.32. За змістом приписів Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 300), а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13), що також стосується і формування нею доводів касаційної скарги, їх мотивування та обґрунтування відповідно до вимог частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі щодо наведення релевантної практики Верховного Суду.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався Скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
7.2. З огляду на викладене, враховуючи, що підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилися, касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ "НЕК "Укренерго" належить закрити на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
8. Розподіл судових витрат
8.1. Судові витрати за подання касаційної скарги та за розгляд справи Верховним Судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Скаржника.
Керуючись статтями 234-236, 240, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Касаційне провадження у справі №    910/12741/23 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Зуєв

Судді                                                                                                    І. Берднік

                                                                                                                        І. Міщенко