УХВАЛА

25 червня 2024 року 
м. Київ

cправа №  922/2354/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 
секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,
представники учасників справи:
позивача - Бериндя О. О.,
відповідача - Черкасов І. Р., Лященко О. М.,
третьої особи - Кустова Т.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Мегабанк"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 (судді: Шевель О. В. - головуючий, Здоровко Л. М., Фоміна В. О.) та рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2024 (суддя Жигалкін І. П.) у справі
за позовом Акціонерного товариства "Мегабанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріфтель"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про застосування наслідків нікчемності правочинів,
ВСТАНОВИВ:
1. У листопаді 2022 року Акціонерне товариство "Мегабанк" (далі - АТ "Мегабанк"/банк) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріфтель" (далі - ТОВ "Кріфтель"), за участі третьої  особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків нікчемності правочинів, а саме:
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 63158209 від 31.01.2022, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н. В. з одночасним припиненням державної реєстрації права власності за ТОВ "Кріфтель" та проведенням державної реєстрації набутого права власності за АТ "Мегабанк" на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвалу №№ 1, 2, 4, 4а, 5-:-13, 8а, 9а, 21-:-35, 1-го поверху № 1, 3-:-6, 3а, 3б, 5а, 8-:-12, 9а, 9б, 10а, 10б, 14, 21, 22а, 23-:-25, 28, 28а, 28б, 29, 29а у нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 1036,3 м2, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 61;
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 46438218 від 31.01.2022, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н. В., з одночасним припиненням державної реєстрації права власності за ТОВ "Кріфтель" та проведенням державної реєстрації набутого права власності за АТ "Мегабанк" на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в у нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 86,7 м2, що розташоване за адресою:               м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 61.
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 63158612 від 31.01.2022, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н. В., з одночасним припиненням державної реєстрації права власності за ТОВ "Кріфтель" та проведенням державної реєстрації набутого права власності за АТ "Мегабанк" на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 2-го поверху № 30, 30а, 30б, 30в, 31, 32, 34-:-39, 35а, 38а, 38б, 38в, 38г, технічного поверху № 1-:-9 у нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 1232,00 м2 що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 61.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що продаж власного ліквідного нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 31.01.2022 шляхом кредитування покупця було здійснено з явним наданням переваг окремій особі - ТОВ "Кріфтель" та здійснено на шкоду інтересам банку. Позивач вказував, що ознаки та обставини вчинення правочинів (кредитування, купівлі-продаж та іпотека) вказують на те, що в результаті їх укладення фактично відбувалась не ринкова угода, а проведено нерівноцінний продаж ліквідного активу банку за кошти банку, які були надані в кредит на значний період часу, а саме 10 років, що, на думку позивача, може свідчити про надання особі, яка проводила таку купівлю, нічим не обумовлених переваг та здійснення банком реалізації власних майнових активів з метою отримання сумнівних доходів в довгостроковій перспективі.
2. У відзиві на позовну заяву ТОВ "Кріфтель" просило відмовити у її задоволенні з підстав необґрунтованості та безпідставності доводів позивача стосовно того, що укладені договори місять ознаки нікчемних правочинів, визначених пунктами 3, 6, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з огляду, зокрема, на таке: товариство отримало кредит під процентну ставку, яка відповідала вимогам Національного банку України в момент отримання кредиту і навіть вище, і є однаковою для всіх позичальників та не містять умов, які є несправедливими до інших позичальників банку; товариство в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передало в іпотеку придбане нерухоме майно і ця умова є однаковою для всіх позичальників; нерухоме майно було придбано за ціною, що відповідає ринковій вартості згідно з даними висновку про вартість об`єкту оцінки суб`єкта оціночної діяльності; позивачем не надано доказів повідомлення товариства про визнання пов`язаними особами, як й не надано доказів надання відповідачу  переваг (пільг) в порівнянні з іншими особами.
3. Згідно з ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.12.2022 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який у поясненнях на позовну заяву просило її задовольнити з підстав, аналогічних тим, що наведені позивачем.
4. Згідно з ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.01.2023 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/12723/22, яке було поновлено ухвалою від 27.11.2023.
5. Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.01.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024, у задоволенні позову відмовлено.
Суди попередніх інстанцій зазначили таке:
- відповідно до пункту 3 частини 3 статті 38  Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ця норма стосується правочинів з відчуження майна, у той час як кредитний та іпотечний договори такими правочинами не є, а тому позивач необґрунтовано застосовував вказаний пункт закону до всіх трьох спірних правочинів;
- продаж нежитлових приміщень за договором купівлі-продажу від 31.01.2022 відбулася за ціною, яка є не нижчою від його ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності. Позивачем не надано доказів про те, що умови відчуження банком зазначеної нерухомості не є поточними ринковими умовами, як не надано доказів наявності інших покупців на майно та заінтересованості інших осіб у його придбанні, а також доказів можливості продажу вказаного майна за вищою вартістю іншій особі;
- не надано позивачем доказів наявності інших осіб, які у відповідний період бажали отримати кредит на придбання спірної нерухомості; доказів наявності укладення з іншими особами кредитних договорів, умови яких відрізнялися би від умов договору від 31.01.2022, що могло би свідчити про отримання саме ТОВ "Кріфтель" переваг (пільг) прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку;
- зобов`язання за кредитним договором забезпеченні іпотечним договором від 31.01.2022, що містить деталізований розділ щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким передбачено право банку як іпотекодержателя звернути стягнення на передана в іпотеку майно, а також механізм реалізації цього права, зокрема право за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи вимоги щодо сплати суми боргу за кредитом; суми процентів; комісійної винагороди; неустойки; іншої заборгованості. Умови цього іпотечного договору містять всі істотні умови визначені Законом України "Про іпотеку" для такого виду правочину, а доказів відмінності таких умов від іпотечних договорів, що укладалися з іншими іпотекодавцями, позивач не надав;
- позивач не довів наявності відповідних ознак, установлених у частині 3 статті 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що свідчили б про нікчемність кредитного та іпотечного договорів; не навів обґрунтування щодо наявності підстав для висновку про наявність у даному випадку таких ознак (відсутність кредитної історії, залежність                          ТОВ "Кріфтель" від банку, недостатність інформації щодо діяльності кінцевих бенефіціарних власників, установлення для боржника індивідуальних умов сплати боргу, відмінних від поточних ринкових умов тощо).
6. Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Харківської області від 11.01.2024 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024, АТ "Мегабанк" у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказуючи на  ухвалення судових рішень при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.
Скаржник зазначає, що комісією з перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року, та правочинів, вчинених (укладених) банком з пов`язаними особами та/або в інтересах пов`язаних осіб, та/або на їх користь було складено акт від 11.07.2022 № 6, в якому вказано, що перевіривши спірні правочини та проведені операції щодо ТОВ "Кріфтель", комісія банку дійшла висновку, що продаж власного ліквідного нерухомого майна шляхом кредитування позичальника було проведено з явним наданням переваг окремій особі - ТОВ "Кріфтель" та здійснено на шкоду інтересам банку.
Суди першої та апеляційної інстанції не звернули увагу на твердження позивача та його обґрунтовані пояснення застосування пунктів 3, 6, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для визначення нікчемності правочинів та не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16, від 06.03.2019 у справі № 821/3607/15-а, та інших.
Скаржник зазначає, що нерухоме майно придбано ТОВ "Кріфтель" за рахунок виданих                      АТ "Мегабанк" кредитних коштів.
Реалізація Банком власного ліквідного майна з видачою ТОВ "Кріфтель" кредиту на його купівлю є не лише ризиковою операцією, а і змусило банк формувати резерви під цей кредит. Надання кредитної лінії на суму 127 000 000,00 грн становить 13% від регулятивного капіталу банку, який на 12.11.2021 складав 951 163 655,12 грн, що свідчить про значну ризиковість угод, оскільки основним призначенням регулятивного капіталу є покриття негативних наслідків різноманітних ризиків, які банки беруть на себе в процесі своєї діяльності, та забезпечення захисту вкладів і стабільної діяльності банків.
З наведеного випливає, що укладання договору купівлі-продажу мало стати наслідком збільшення активів банку в результаті надходження відповідної суми грошових коштів і, як наслідок, зміни структури банківського балансу в дохідній його частині. Втім фактичне виконання договорів купівлі-продажу не призвело до настання зазначеного результату, оскільки сплата встановленої договорами купівлі-продажу ціни за рахунок "реальних" надходжень не проводилась, а мала відбуватись за рахунок кредитних коштів виданих на пільгових умовах, з відстрочкою оплати першого платежу до 31.01.2023 та розстрочкою оплати в цілому на 10 років.
На думку скаржника, існуючі ознаки та обставини вчинення договорів вказують на те, що в результаті їх укладення фактично відбувалась не ринкова угода, а проведено нерівноцінний продаж ліквідного активу банку за кошти банку, які були надані в кредит на значний період часу (10 років), що може свідчити про надання особі, яка проводила таку купівлю, нічим не обумовлених переваг та здійснення банком реалізації власних майнових активів з метою отримання сумнівних доходів в довгостроковій перспективі.
Комісією також було враховано лист Національного банку України від 17.05.2022 № 20-0006/34517/БТ про прийняття Комітетом з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем рішення стосовно пов`язаності з АТ "Мегабанк", яким було визначено пов`язаною особою з АТ "Мегабанк" ТОВ "Кріфтель" відповідно до пункту 9 частини 1 статті 52 Закону про банки та із застосуванням ознак Положення № 315.
7. ТОВ "Кріфтель" у відзиві на касаційну скаргу, заперечуючи проти її задоволення, просить закрити касаційне провадження або залишити судові рішення у справі без змін, вказуючи на недоведеність та необґрунтованість доводів скаржника з підстав, наведених у відзиві.
8. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві на касаційну скаргу, причини пропуску строку подання якого було визнано поважними, просить її задовольнити з підстав, аналогічних тим, що викладені у скарзі.
9. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.
10. Суди першої та апеляційної інстанції установили, що 31.01.2022 між АТ "Мегабанк" (банк/кредитодавець) та ТОВ "Кріфтель" (позичальник) укладено кредитний договір                           № 20-02/2022/ГД-01/2022, за змістом пункту 1.1 якого банк надає грошові кошти (відкриває невідновлювальну кредитну лінію) позичальнику в розмірі 127 000 000,00 грн в строк з 31.01.2022 до 30.01.2032, на придбання основних засобів, у  тому числі нерухомого та рухомого майна та інші поточні потреби, зі встановленням процентної ставки у розмірі 12% річних у перший рік кредитування та 14% річних, починаючи з другого року кредитування.
Також 31.01.2022 між АТ "Мегабанк" (продавець) та ТОВ "Кріфтель" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н. В., реєстровий № 282, за умовами якого АТ "Мегабанк" передало ТОВ "Кріфтель" у власність нерухоме майно, що належало банку на праві власності, розташоване за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, будинок № 61, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 1, 2, 4, 4а, 5-:-13, 8а, 9а, 21-:-35, 1-го поверху № 1, 3-:-6, 3а, 3б, 5а, 8-:-12, 9а, 9б, 10а, 10б, 14, 21, 22а, 23-:-25, 28, 28а, 28б, 29, 29а у нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 1 036,3 м2 (об`єкт 1); нежитлові приміщення 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в у нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 86,7 м2 (об`єкт 2); нежитлові приміщення 2-го поверху № 30, 30а, 30б, 30в, 31, 32, 34-:-39, 35а, 38а, 38б, 38в, 38г, технічного поверху № 1-:-9 у нежитловій будівлі літ. "А-2", загальною площею 1232,00 м2 (об`єкт 3) (далі - нерухоме майно). Продаж нежитлових приміщень здійснено за суму (ціну) 86 820 000,00 грн.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №308871537 від 02.09.2022 вбачається, що на підставі вказаного договору до реєстрів внесено відповідні записи про право власності покупця на придбані ним приміщення.
31.01.2022 в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між                  АТ "Мегабанк" (іпотекодержатель) та ТОВ "Кріфтель" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № ГД-01/2022-з, за умовами якого ТОВ "Кріфтель" передало в іпотеку нерухоме майно, придбане ним у банку за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень.
11. Суди також установили, що у червні 2022 року у зв`язку із запровадженням в                             АТ "Мегабанк" тимчасової адміністрації та призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на її здійснення (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.06.2022 № 383), відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ "Мегабанк" від 13.06.2022 № 51-та  проводилась перевірка ознак нікчемності правочинів.
За результатами  перевірки комісією з перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року, та правочинів, вчинених (укладених) банком з пов`язаними особами та/або в інтересах пов`язаних осіб, та/або на їх користь, - протягом трьох років до запровадження тимчасової адміністрації було складено акт від 11.07.2022 № 6, в якому зазначено, що укладені АТ "Мегабанк" та ТОВ "Кріфтель" кредитний договір від 31.01.2022               № 20-02/2022/ГД-01/2022, договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 31.01.2022; іпотечний договір № ГД-01/2022-з, мають ознаки нікчемності, визначені пунктами 3, 6, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
12. Предметом позову у справі, яка розглядається, є вимоги АТ "Мегабанк" до ТОВ "Кріфтель" про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням державної реєстрації права власності за ТОВ "Кріфтель" та проведенням державної реєстрації набутого права власності за АТ "Мегабанк" на нерухоме майно, з огляду на нікчемність договорів кредиту, купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
13. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин  є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Згідно з частиною 2 статті 215 вказаного Кодексу недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За змістом статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні  майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності  нікчемного правочину  може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлені заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019, на яку також посилався суд апеляційної інстанції, зазначено, що за результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 цього Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними. Відповідний правочин є нікчемним не за рішенням уповноваженої особи Фонду, а відповідно до закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі частини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, в її постановах від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16 (провадження № 12-15гс18), від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16 (провадження № 11-163апп18) та від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15 (провадження № 11-1080апп18), від 27 лютого 2019 року у справі № 826/8273/16 (провадження № 11-775ас18) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що для вирішення спору має бути насамперед встановлено, чи дійсно з матеріалів справи вбачається наявність ознак нікчемності правочинів, укладених між позивачем та відповідачем, а саме кредитного договору від 31.01.2022 № 20-02/2022/ГД-01/2022, договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 31.01.2022, іпотечного договору від 31.01.2022 № ГД-01/2022-з.
14. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на який посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, правочини банку, у тому числі укладені з пов`язаними з банком особами, в якому Фондом здійснюється тимчасова адміністрація та/або процедура ліквідації, є нікчемними з таких підстав: банк уклав угоди щодо відчуження чи передачі у користування або придбання чи отримання у користування майна, оплати результатів робіт та/або надання послуг на умовах, які не є поточними ринковими умовами, або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов угоди. Поточними ринковими умовами не вважаються: прийняття меншого забезпечення виконання зобов`язань, ніж вимагається від інших клієнтів; придбання в особи майна низької якості чи за завищеною ціною; здійснення інвестиції в цінні папери суб`єкта, яку банк не здійснив би в інше підприємство; оплата товарів і послуг, наданих особою за цінами, вищими, ніж звичайні, або за таких обставин, коли такі самі товари і послуги іншої особи взагалі не були б придбані; продаж особі майна за вартістю, що є нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого майна іншій особі; нарахування відсотків та комісійних за послугами, наданими банком особам, які є меншими, ніж звичайні; нарахування відсотків за вкладами (депозитами), залученими банком від осіб, які є більшими, ніж звичайні.
Суд апеляційної інстанції установив, що зміст вказаної норми свідчить про те, що вона застосовується до правочинів з відчуження майна, у той час як кредитний та іпотечний договори не є такими правочинами, отже судом визнано необґрунтованим застосовування позивачем вказаного пункту закону до всіх спірних правочинів.
15. Щодо договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 31.01.2022, суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до цього договору продаж нежитлових приміщень здійснено за 86 820 000,00 грн і вказана сума є не нижчою від його ринкової вартості, визначеної суб`єктом оціночної діяльності. При цьому позивач не надав будь-яких доказів, які свідчили про те, що умови відчуження банком зазначеної нерухомості не є поточними ринковими умовами, як й не містять матеріали справи доказів наявності інших покупців на майно, доказів заінтересованості інших осіб у його придбанні та доказів наявності можливості продажу вказаного майна за вищою вартістю іншій особі.
16. Стосовно доводів  АТ "Мегабанк" про те, що ТОВ "Кріфтель" придбало нерухоме майно за кошти банку, взяті у кредит за договором від 31.01.2022 № 20-02/2022/ГД-01/2022, суди попередніх інстанцій зазначили, що виходячи з положень статей 1046, 1054 Цивільного кодексу України з моменту передання кредитодавцем коштів позичальникові останній набуває на них права власності, а також бере на себе зобов`язання щодо їх своєчасного повернення та оплати користування кредитом згідно з умовами договору. Отже, на момент укладення договору купівлі-продажу відповідні кошти, отримані відповідачем у кредит, не були коштами банку. 
Крім того суди установили, що позивач не наявів обґрунтувань стосовно того, яким чином придбання майна за кредитні кошти можуть свідчити про нікчемність договору купівлі-продажу в розумінні пункту 3 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
17. Стосовно доводів АТ "Мегабанк" про нікчемність укладених правочинів з підстави, передбаченої у пункті 6 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суди попередніх інстанцій зазначили, що вказаною нормою передбачено, що правочини банку, у тому числі укладені з пов`язаними з банком особами, в якому Фондом здійснюється тимчасова адміністрація та/або процедура ліквідації, є нікчемними, якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Комісія з перевірки правочинів в акті від 11.07.2022 № 6 зазначила, що кредитний договір від 31.01.2022 № 20-02/2022/ГД-01/2022 укладено з явним наданням переваг окремій особі -             ТОВ "Кріфтель", на шкоду інтересам банку. 
АТ "Мегабанк", обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувало на те, що кредит на придбання нерухомості видано на пільгових умовах з відстрочкою оплати першого платежу до 31.01.2023 та розстрочкою оплати на 10 років, що свідчить про здійснення банком реалізації власних майнових активів з метою отримання сумнівних доходів в довгостроковій перспективі.
Водночас суди попередніх інстанцій установили, що позивач не надав доказів наявності інших осіб, які у відповідний період бажали отримати такий кредит на придбання нерухомості, не надав доказів наявності укладення з іншими особами кредитних договорів, умови яких відрізнялися б від умов договору від 31.01.2022 № 20-02/2022/ГД-01/2022, укладеного із              ТОВ "Кріфтель", що могло б свідчити про отримання саме ТОВ "Кріфтель" переваг (пільг), прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку. 
Натомість, як установили суди попередніх інстанцій, за умовами кредитного договору від 31.01.2022 № 20-02/2022/ГД-01/22 процентну ставку визначено в розмірі 12% річних у перший рік кредитування та 14% річних, починаючи з другого року кредитування. Відповідно до офіційно опублікованої Національним банком України грошово-кредитної та фінансової статистики за жовтень 2021 року, яка була опублікована 13.12.2021, процентна ставка за новими кредитами у гривнях в жовтні 2021 року була 10,01%, тобто суди зазначили, що процентна ставка за кредитним договором від 31.01.2022 № 20-02/2022/ГД-01/22, яка була відома на дату його укладення, є вищою, ніж статистично визначена Національним банком України. 
Крім того зобов`язання за кредитним договором забезпеченні іпотечним договором від 31.01.2022 № ГД-01/2022-з, який містить деталізований розділ 5 "Звернення стягнення на предмет іпотеки. Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя", яким передбачено право банку як іпотекодержателя звернути стягнення на передана в іпотеку майно, а також механізм реалізації цього права. Так, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи вимоги щодо сплати суми боргу за кредитом, суми процентів, комісійної винагороди, неустойки та іншої заборгованості.
18. Також АТ "Мегабанк" у позовній заяві посилалося на нікчемність правочинів з підстави, встановленої у пункті 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким передбачено, що правочин є нікчемним якщо банк уклав правочин з пов`язаною з банком особою або в інтересах пов`язаної з банком особи, або на користь пов`язаної з банком особи з порушенням вимог законодавства, у тому числі недійсність якого встановлена частиною 6  статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність".
Згідно з частиною 1 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" для цілей цього Закону пов`язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник підрозділу внутрішнього аудиту, головний ризик-менеджер, головний комплаєнс-менеджер, керівники та члени комітетів ради банку та правління банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) власники істотної участі у споріднених та афілійованих особах банку;              6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб;  7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі;             9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині.
За змістом частини 6 статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" угоди, що здійснюються з пов`язаними з банком особами, не можуть передбачати умови, що не є поточними ринковими умовами.
Відповідно до частин 8-10 вказаної норми угоди, що здійснюються з пов`язаними з банком особами, не можуть передбачати умови, що не є поточними ринковими умовами. Угоди, укладені банком із пов`язаними з банком особами на умовах, що не є поточними ринковими умовами, визнаються недійсними з моменту їх укладення. Поточними ринковими умовами не вважаються, зокрема: 1) прийняття меншого забезпечення виконання зобов`язань, ніж вимагається від інших клієнтів; 2) придбання у пов`язаної з банком особи майна низької якості чи за завищеною ціною; 3) здійснення інвестиції в цінні папери пов`язаної з банком особи, яку банк не здійснив би в інше підприємство; 4) оплата товарів і послуг пов`язаної з банком особи за цінами вищими, ніж звичайні, або за таких обставин, коли такі самі товари і послуги іншої особи взагалі не були б придбані; 5) продаж пов`язаній з банком особі майна за вартістю, що є нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого майна іншій особі; 6) нарахування відсотків та комісійних за послугами, наданими банком пов`язаним із банком особам, які є меншими, ніж звичайні; 7) нарахування відсотків за вкладами (депозитами), залученими банком від пов`язаних із банком осіб, які є більшими, ніж звичайні; 8) передача у користування пов`язаній з банком особі майна, плата за яке є нижчою, ніж та, яку банк отримав би від особи, яка не є пов`язаною, або отримання від пов`язаної з банком особи майна у користування за завищеною платою.
Суди установили, що в акті комісії з перевірки правочинів від 11.07.2022 № 6 міститься посилання на низку ознак, встановлених Положенням №315: у особи, у тому числі: відсутня кредитна історія з іншими фінансовими установами, не пов`язаними з банком; основним джерелом надходжень, у тому числі для погашення заборгованості або виконання зобов`язань, особи є кошти банку та/або пов`язаної з банком особи або особи, яка має ознаки пов`язаності; особа є залежною від банку та/або від пов`язаних із ним особами, внаслідок чого проблеми в діяльності банку або пов`язаних із ним осіб із великою вірогідністю призведуть до проблем у діяльності цієї особи; інформації щодо діяльності кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) особи немає або її недостатньо; сума наданого кредиту не відповідає обсягам діяльності боржника; установлення для боржника/контрагента індивідуальних умов сплати боргу, відмінних від поточних ринкових умов.
Водночас, суди установили, що позивач не навів обґрунтування щодо наявності підстав для висновку про наявність у цьому випадку зазначених ознак (відсутність кредитної історії, залежність ТОВ "Кріфтель" від банку, недостатність інформації щодо діяльності кінцевих бенефіціарних власників, установлення для боржника індивідуальних умов сплати боргу, відмінних від поточних ринкових умов тощо) та не навів посилань на пункт частини 1 статті 52 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" або Положення № 315, на підставі якого зроблено висновок про пов`язаність ТОВ "Кріфтель" з АТ "Мегабанк" із обґрунтуванням фактичної наявності таких підстав, посилаючись лише на рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем, про яке йдеться в листі Національного банку України від 17.05.2022 № 20-0006/34517/БТ.
19. Як вже зазначалося, АТ "Мегабанк", оскаржуючи судові рішення з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказувало на невірність висновків судів щодо застосування норм матеріального права та залишення поза увагою судами тверджень позивача щодо застосування пунктів 3, 6, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для визначення нікчемності правочинів, та неврахування судами висновків Верховного Суду викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 910/10784/16, від 06.03.2019 у справі № 821/3607/15-а.
20. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від    23.06.2020 у справі №    696/1693/15-ц).
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від    12.10.2021 у справі №    233/2021/19).
Колегія суддів також зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення/цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини. 
Крім того посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
21. Так, у справі № 910/10784/16 (постанова Верховного Суду від 11.01.2022) за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Гурман 2014", треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; Національний Банк України; Товариство з додатковою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий"; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович; Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна; Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Інвестохіллс Веста" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобов`язання вчинити певні дії, скасовуючи судові рішення та частково задовольняючи позовні вимоги в частині витребування документів, Верховний Суд виходив із встановлених обставин щодо нікчемності правочину. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з урахуванням обмежень, встановлених постановою Національного банку України № 293-БТ про віднесення ПАТ "УПБ" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку, саме через кореспондентський рахунок банку, відкритий в Національному банку України, повинні були здійснюватися трансакції проблемного банку та його клієнтів з відображенням як їх списання/надходження з рахунку клієнта, так і надходження на власний рахунок банку. Відсутність відображення наявності коштів набувача права вимоги на кореспондентському рахунку банку, відкритому в Національному банку України та невідображення спірної банківської операції на цьому рахунку свідчить про відсутність коштів на поточному рахунку, а здійснення платежу за такими рахунками поза кореспондентським рахунком - про безоплатність угоди, незважаючи на наявність платіжного доручення про їх перерахування, на що посилається ТОВ "ФК "Аурум фінанс".
У справі № 821/3607/15-а (постанова Верховного Суду від 06.03.2019) за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (далі - відповідач) треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), АТ "Дельта Банк" про зобов`язання вчинити дії, Верховний Суд зазначив, що аналіз правових норм, зокрема, положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закону України № 4452-VI), дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фонду відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду. Також суд касаційної інстанції вказав на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" частину 3 статті 38 Закону України № 4452-VI доповнено пунктом 9, який передбачає, таку підставу для нікчемності як "здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства". Доказів того, що постанова Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", яка є банківською таємницею, доведена до відома населення, в тому числі і до позивача, у порядку, встановленому законом, відповідачем надано не було. відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції "Дельта банк" щодо зарахування суми коштів на депозитний рахунок, Позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував у чому така перевага полягала. Відповідачем визнано, що не визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у частині 3 статті 38 Закону № 4452.
Також Верховний Суд у зазначеній постанові вказав на те, що системний аналіз правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини 2статті 215 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15. 
Водночас у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили із встановлення обставин щодо недоведення позивачем наявності підстав для застосування в цьому випадку положень пунктів 3, 6, 8 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для визнання нікчемними правочинів, укладених із відповідачем та застосування наслідків їх нікчемності.
Отже, у цій справі та справах, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник у касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону, що свідчить про різні фактичні обставини, які формують зміст спірних правовідносин і зумовлене цим їх неоднакове правове регулювання.
Ураховуючи наведене відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що розглядається, та справах, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.
22. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження скаржником не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Мегабанк" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 та рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2024 у справі               № 922/2354/22 згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Мегабанк" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 та рішення Господарського суду Харківської області від 11.01.2024 у справі № 922/2354/22 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                                  Т. Б. Дроботова

Судді                                                                                                                             Н. О. Багай
                                                                                                                      
                                                                                                                           Ю. Я. Чумак