УХВАЛА

16 вересня 2024 року 
м. Київ

cправа №  905/112/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В., Жайворонок Т.Є.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області від 21.05.2024
та постанову Східного апеляційного господарського суду від  12.08.2024
у справі №  905/112/24
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Краматорський комбінат дитячого харчування"
до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, 
Управління освіти Краматорської міської ради
про стягнення 507  690,14 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Краматорський комбінат дитячого харчування" (далі - ТОВ "Краматорський комбінат дитячого харчування", позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, (далі - Військова адміністрація, відповідач-1) та Управління освіти Краматорської міської ради (далі - Управління освіти, відповідач-2) про солідарне стягнення збитків у розмірі 507 690,14 грн.
Рішенням господарського суду Донецької області від 21.05.2024, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від  12.08.2024 у справі №  905/112/24 позов задоволено частково; стягнуто солідарно з Військової адміністрації та Управління освіти на користь ТОВ "Краматорський комбінат дитячого харчування" збитки у розмірі 498 573,48 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Судові рішення мотивовано доведеністю заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача 498 573,48 грн збитків.
Військова адміністрація через підсистему "Електронний суд" звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить рішення господарського суду Донецької області від 21.05.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.08.2024 у справі №  905/112/24 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області. 
ТОВ "Краматорський комбінат дитячого харчування" 12.09.2024 через підсистему "Електронний суд" звернулося із запереченням проти відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Військової адміністрації на судові рішення у справі №  905/112/24 та просить відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки доводи викладені у касаційній скарзі зводяться до заперечення результату розгляду справи; (аналогічне заперечення по справі №  905/112/24 надіслано на електронну пошту Касаційного господарського суду із приміткою, що на даний момент "Електронний суд" не працює).    
Перевіривши матеріали касаційної скарги та заперечення, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 установлено у розмірі 3  028,00  грн.
Позов подано у 2024 році. Предметом позову у справі №  905/112/24 є вимога про стягнення 507 690,14 грн, отже, ціна позову не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 3  028,00 грн = 1  514  000,00  грн).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Суд звертає увагу, що норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки, за умови доведення скаржником їх наявності, посиланням на відповідні обставини, судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб може бути предметом касаційного оскарження. При цьому тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник посилається на випадок передбачений підпунктом "в" пункту 2 частини третьої  статті 287 ГПК України; вважає, що судові рішення у справі підлягають касаційному оскарженню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки питання стягнення коштів з військових адміністрацій стосується майнових інтересів невизначеного кола осіб територіальної громади.
Розглянувши міркування наведені у касаційній скарзі та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність виключних випадків для відкриття касаційного провадження.
Суд зауважує, що єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя; застосування судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування; єдність судової практики є складовою принципу правової визначеності.
Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Колегія суддів зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним їх власним тлумаченням, до переоцінки доказів, які були здійснені судом апеляційної інстанції під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи. 
Звідси, такі доводи та аналіз судових рішень не дають підстав для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес, а відтак наявність у цьому випадку підстави допуску цієї справи до касаційного провадження, яка передбачена у підпункті "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України в межах перевірки матеріалів касаційної скарги не підтвердилась. 
Тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту  2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової адміністрації на рішення господарського суду Донецької області від 21.05.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від  12.08.2024 у справі №  905/112/24, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 21.05.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від  12.08.2024 у справі №  905/112/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя                    І.  Колос

Суддя                    І.  Булгакова

Суддя                    Т.  Жайворонок