ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ  
 ПОСТАНОВА          
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ          

 04 листопада 2010 р.                                                                                    	№ 13/291/09-5/35/10  	

              Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого      	Грейц К.В.,	
 
суддів :	Бакуліної С.В.,
Глос О.І.	
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  матеріали касаційної скарги  	Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області	
 
на постанову	від 24.06.2010 року Запорізького апеляційного
господарського суду	
 
у справі	№ 13/291/09-5/35/10	
 
господарського суду 	Запорізької області	
 
за позовом	РВ ФДМУ по Запорізькій області	
 
до	Приватного підприємця ОСОБА_1	
 
третя особа, яка не 
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:	Державний заклад “Спеціалізована медико-санітарна частина № 1”	
 
про	стягнення 4 950,60 грн.	

в судовому засіданні взяли участь представники :	
 
від позивача: 	Осока О.В. (довіреність № 01/130 від 29.06.2010р.)	
 
від відповідача:
від третьої особи:	не з’явились
не з’явились	

В С Т А Н О В И В:
Рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя Проскуряков К.В.) від 01.03.2010 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Федоров І.О., судді –Коробка Н.Д., Хуторной В.М.) від 24.06.2010 року, у справі № 13/291/09-5/35/10 в задоволенні позову відмовлено.
В касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.526, 785 ЦК України, ст.ст.26, 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ст.ст.34, 43 ГПК України.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач повністю заперечує викладені в ній доводи.
Відповідач та третя особа не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.
Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника позивача, який підтримав викладені в ній доводи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 29.12.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_1. (орендар) укладено договір №2243/д оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Державного підприємства “Спеціалізована медична частина № 1”.
Згідно з п.1.1 договору в оренду передано державне нерухоме майно, а саме: вбудовані в перший поверх будинку швидкої допомоги нежитлові приміщення (літера А-2, приміщення №№15, 16, 17), загальною площею по внутрішньому обміру 40,5 кв.м. (надалі –Майно), відповідно до плану поверху та експлікації приміщень з технічного паспорту будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Договір укладено строком з 29.12.2006 року по 25.12.2007 року.
29.12.2006 року приміщення передано орендарю за актом прийому-передачі.
Пунктом 10.6. договору сторони передбачили, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення його терміну дії, при наявності згоди балансоутримувача та відповідного висновку органу, уповноваженого управляти майном балансоутримувача, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
Згідно п.10.6. договору термін його дії був продовжений до 21.12.2008 року.
У зв’язку з відсутністю наміру продовжувати орендні відносини на новий строк орендодавець звернувся до орендаря з листом від 19.01.2009 року №13-13-00282, в якому повідомив про припинення дії договору внаслідок закінчення його строку та необхідність повернення майна за актом прийому-передачі.
Оскільки орендар не повернув орендоване приміщення, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області звернулося до господарського суду з позовом про зобов’язання Приватного підприємця ОСОБА_1. повернути балансоутримувачу –Державному закладу “Спеціалізована медико-санітарна частина №1”, за участю РВ ФДМУ по Запорізькій області майно, яке було предметом договору оренди, та стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1. на користь державного бюджету неустойку за період з 22.12.2008 року по 26.05.2009 року в сумі 4950,60 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя Серкіз В.Г.) від 11.08.2009 року по справі № 13/291/09 позов задоволено частково; зобов’язано Приватного підприємця ОСОБА_1 повернути балансоутримувачу - Державному закладу “Спеціалізована медико-санітарна частина № 1” майно, яке було предметом договору оренди від 29.12.2006 року № 2243/д, а саме: вбудовані в перший поверх будинку швидкої допомоги нежитлові приміщення (літера А-2, приміщення №№15, 16, 17) загальною площею по внутрішньому обміру 40,5 кв.м., відповідно до плану поверху та експлікації приміщень з технічного паспорту будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; в іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено; стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету витрати по сплаті державного мита в сумі 85,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.
Постановою Вищого господарського суду України від 12.11.2009 року рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2009 року у справі № 13/291/09 скасовано в частині вимог про стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь державного бюджету неустойки в сумі 4950,60 грн. і в цій частині справу направлено на новий судовий розгляд до Господарського суду Запорізької області; в частині задоволення вимог про зобов’язання Приватного підприємця ОСОБА_1 повернути балансоутримувачу - Державному закладу “Спеціалізована медико-санітарна частина № 1”, майно, яке було предметом договору оренди від 29.12.2006 року №2243/д, рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2009 року у справі № 13/291/09 –залишено в силі.
Вищенаведеним рішенням, яке набуло чинності в частині зобов’язання повернути орендоване майно, встановлено факт припинення договору з 22.12.2008 року, який (факт) в силу приписів ст.35 ГПК України підлягає доведенню знову.
Відповідно до ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов’язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Отже, стаття 785 ЦК України пов’язує право наймодавця вимагати сплати наймачем неустойки з невиконанням останнім обов’язку повернути річ, який, в свою чергу, виникає з моменту припинення договору найму.
Оскільки факт припинення договору найму є встановленим, останній тягне за собою виникнення у відповідача зобов’язання повернути річ з моменту припинення договору найму.
За змістом ч.1 ст.549 ЦК України, неустойка застосовується у разі порушення боржником зобов’язання.
Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.
Таким чином, положення закону чітко унормовують як момент виникнення зобов’язання, так і підстави звільнення від відповідальності за його порушення, а також обов’язок доводити відсутність своєї вини особою, яка порушила зобов’язання.
Судами встановлено, що лист позивача від 19.01.2009 року №13-13-00282 про припинення терміну дії договору оренди повернутий поштовою установою відправнику у зв’язку з неврученням адресату. Довідка №6244 поштової установи про причини повернення збереглася лише частково і з неї не вбачається причина повернення.
На запит Господарського суду Запорізької області щодо причин повернення кореспонденції, Енергодарське поштове відділення №2 повідомило, що не має можливості надати відповідну інформацію, оскільки виробничі документи зберігаються 6 місяців.
Таким чином, причини неотримання відповідачем даного листа достовірно встановити неможливо.
Колегія суддів зауважує, що будучі обізнаним з тим, що відповідач не отримав листа про припинення договору, позивач не вчинив будь-яких дій, щоб вдруге, або іншими способами повідомити відповідача про намір припинити дію договору оренди. Позивач не звертався до відповідача з іншими листами щодо припинення договору оренди, не надсилав вимог про звільнення приміщення відповідачу, не намагався вручити повідомлення про припинення договору під розписку повноважної особи через балансоутримувача або кур’єрською поштою.
З позовом про звільнення приміщення та стягнення неустойки позивач звернувся лише у червні 2009 року.
За оцінкою судами доказів по справі, ними встановлено, що відповідачу не могло бути відомо про намір орендодавця припинити орендні відносини і відповідач об’єктивно вважав договір оренди продовженим.
Про це свідчить укладений відповідачем договір страхування орендованого майна №1/09 від 23.01.2009 року з ВАТ “Страхова компанія “Оранта-Січ”, договір на відшкодування витрат на комунальні послуги і використану електричну енергію з Балансоутримувачем №52-к від 02.01.2009 року, договір на відшкодування витрат на утримання та експлуатацію споруди, в якому знаходяться орендовані приміщення №37-эк від 02.01.2009 року.
Балансоутримувач –ДП “Спеціалізована медико-санітарна частина №1” –надавав відповідачу до підпису акти виконаних робіт згідно договору, в яких наводився розрахунок суми орендної плати, яку слід сплатити до державного бюджету та балансоутримувачу, а також відповідні рахунки на оплату орендної оплати за період з грудня 2008 року по травень 2009 року (том 1, а.с.143-154).
Відповідач сплачував орендну плату до бюджету згідно розрахунку, наведеного в актах (суми співпадають), про що свідчать надані відповідачем банківські виписки за відповідний період (оригінали оглянуто колегією суддів в судовому засіданні 24.06.2010 року).
Таким чином, відповідач припустився порушення у вигляді не повернення орендованого приміщення позивачу після фактичного припинення договору оренди за відсутності власної вини, оскільки судами не встановлено таких обставин, які б свідчили, що відповідач був або повинен був бути обізнаним про таке припинення.
На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 11.08.2009 року в даній справі відповідач звільнив орендоване приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі від 15.08.2009 року.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення неустойки, оскільки відсутня вина відповідача у вчиненні цивільного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України.
Враховуючи наведене постанова Запорізького апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства України.
Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -
 П О С Т А Н О В И В:
 Касаційну скаргу РВ ФДМУ по Запорізькій області на постанову Запорізького апеляційного господарського суду Запорізької області від 24.06.2010 року у справі №13/291/09-5/35/10 залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду Запорізької області від 24.06.2010 року у справі № 13/291/09-5/35/10 –без змін.

Головуючий-суддя                                          	К.Грейц	
 
 С у д д і	 С.Бакуліна
 О.Глос