ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

м. Київ

cправа №  909/1058/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.
та представників
Прокурор: Толстореброва О.О.
Позивача за первісним позовом  - 1:   не з?явився
Позивача за первісним позовом -  2:  Микитюк А.У.
Відповідача первісним позовом: Василевська О.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024
(головуючий - Кравчук Н.М., судді Скрипчук О.С., Плотніцький Б.Д.)
у справі №909/1058/22
за позовом Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є: 1) Міністерство оборони України, 2) Івано-Франківська квартирно-експлуатаційна частина (району) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" 
про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 3 270 482,92 грн,
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут"
до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) 
про стягнення 4 704 460,11 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
1. Заступник керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону(далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України  (далі -  МО України, позивач- 1) та Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) (далі - Івано-Франківської КЕЧ, позивач - 2) до ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі               4 542 415,96 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами проведення торгів замовником Івано-Франківською КЕЧ,  05.03.2018, було укладено договір на постачання природного газу із  ТОВ «Івано-Франкіськгаз збут» (далі -  договір від 05.03.2018). В подальшому сторонами були укладені додаткові угоди №№ 2-11 до договору від 05.03.2018, якими послідовно збільшувалась ціна газу, щоразу до 10 %. Позивач вважає, що додаткові угоди укладено з порушенням п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», відтак, додаткові угоди є нікчемними, враховуючи факт нікчемності додаткових угод, необхідно стягнути надмірно сплачені кошти за такими додатковими угодами.
3. ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з зустрічним позовом  до Івано-Франківської КЕЧ про стягнення заборгованості в сумі 4   704   460,11 грн.
4. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що з укладенням додаткових угод до договору від 05.03.2018, ціна на природний газ змінювалася не більше як на 10 %, як і передбачено вимогами ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі». Відповідно до умов договору постачальник передав у власність споживача природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними актами. Відповідачем за зустрічним позовом проведено оплату на суму 13   095 691,03 грн. Однак, листом від 16.05.2018 № 15/766 споживач звернувся до постачальника з заявою про зарахування коштів оплачених платіжними дорученням № 163 від 21.03.2018 в сумі 1   404   888,44 грн. та № 184 від 27.03.2018 в сумі 3   299   571,67 грн., в погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно договору від 21.12.2017. На виконання зазначеного листа кошти в сумі 4   704   460,11 грн було перераховано по договору від 21.12.2017. Отже, відповідач за зустрічним позовом свої зобов`язання належним чином не виконав, за переданий природний газ у березні 2018 року, згідно договору від 05.03.2018, не розрахувався, недоплачена сума становить 4   704   460,11 грн.
  
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
5.  Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 11.07.2023 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.
6. Приймаючи судове рішення у справі суд  зазначив, що позивачем за первісним позовом не доведено суду, що укладення додаткових угод №№ 2-11  до договору від 05.03.2018 є підставою стягнення з відповідача за первісним позовом безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 3 270 482,92 грн. Суд встановив, що оплата       отриманого природного газу за 2018 рік проведена на підставі договору від 05.03.2018 та додатку № 1 до договору, яким зменшено обсяг газу. Водночас, будь-яких       належних та допустимих доказів щодо       оплати       газу за 2018 рік на підставі       додаткових договорів №№ 2-11 позивачем суду не надано.
Щодо зустрічних вимог, суд врахував лист Івано-Франківський  КЕЧ щодо зарахування заборгованості, який споживач направив постачальнику, та довідку ТОВ «Івано-Франківсгаз збут» про зарахування заборгованості, крім того, постачальником і споживачем підписано акт взаєморозрахунків, в якому встановлено відсутність заборгованості, а тому суд  відмовив у зустрічному позові.
7. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 11.07.2023 в частині відмови в стягненні 2   429   285,44 грн за  первісним позовом скасовано, в  цій частині прийнято нове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» на користь Івано-Франківський       КЕЧ 2   429   285,44 грн. В решті рішення залишено без змін. Здійснено розподіл судових витрат.
8. Постанову мотивовано тим, що за наслідками укладення додаткових угод  до договору   від 05.03.2018, які є нікчемними в силу Закону, зважаючи на укладення додаткових угод з порушенням положень Закону України «Про публічні закупівлі»,  споживачем зайво сплачено постачальнику  2  429  285 44 грн, а тому первісний позов про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягає частковому задоволенню на суму 2  429  285 44 грн.
9. Щодо зустрічних вимог, апеляційний суд встановив, що згідно актів приймання-передачі природного газу до договору від 05.03.2018, ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» передало Івано-Франківській КЕЧ, в період за січень-жовтень 2018 року природний газ в об`ємі 1140,29 тис.куб.м, за який Івано-Франківська КЕЧ розрахувалось повністю. За актом звіряння взаємних розрахунків підписаним між сторонами від 16.11.2018 заборгованість по сплаті за спожитий газ згідно договору від 05.03.2018 відсутня, що підтверджено і аудиторським звітом № 526/10 від 18.03.2021.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
10. Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, Івано-Франківська КЕЧ звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення  апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду  в частині відмови у стягненні  грошових коштів у розмірі 841 197,48 грн  та прийняти в цій частині нове рішення яким стягнути з ТОВ «Івано-Франківськгаз збут»  3  270  482,92 грн грошових коштів.
11.  У касаційній скарзі скаржник, посилається на п. 1 частини 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та зазначає, що суд апеляційної інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позову, не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.08.2021 у справі № 912/994/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, щодо обов`язку  повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, що не був поставлений,  та правових висновків Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 09.06.2022 у справі  № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, щодо обов?язкового документального підтвердження  заінтересованою стороною наявності коливання ціни на товар на ринку та змістовного наповнення підтверджуючих документів, що призвело до прийняття незаконного рішення.
12. Також скаржник вказує, що суд  апеляційної інстанції належним чином не дослідив докази у справі, що свідчить про наявність підстав для касаційного оскарження судового рішення, відповідно до п. 4 частини 2 ст. 287 ГПК України.
  
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
13. ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів та вимог   касаційної скарги, та водночас, вказуючи на законність і обґрунтованість постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову  без змін. 
14. Прокурор у своєму відзиві на касаційну скаргу також вказав на безпідставність доводів та вимог касаційної скарги, та обґрунтованість постанови апеляційного суду, та зазначив у відзиві, що у розгляді касаційної скарги покладається на розсуд Верховного Суду. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
15.   Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, у 2018 році Івано-Франківською квартирно - експлуатаційною частиною району за результатами проведених відкритих торгів (UA-2017-12-26-000921-а) переможцем конкурсних торгів визнано ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» за найменшою ціновою пропозицією.
16. Згідно з тендерною пропозицією, наданою ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» ціна за 1000 м. куб становила 7 129,47 грн.
17. 05.03.2018 між ТОВ «Івано-Франківськгаз збут», що здійснює діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу на території України згідно постанови НКРЕКП № 653 від 16.05.2017 (Постачальник) та Івано-Франківською квартирно-експлуатаційною частиною району (Споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41SВІFZ612-18 (далі - договір). 
18. Згідно із п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. Річний плановий обсяг постачання газу - до 1900.000 тис. куб. м (п. 1.2 договору).
19. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем. Ціна газу становить 5 941,23 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1 188,24 грн., всього з ПДВ 7   129,47 грн.
20. Ціна, зазначена в п. 3.2 договору, може змінюватись протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору (п. 3.3. договору).
21. Відповідно до п. 3.6 договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та становить                           13 546 000,00 грн. в тому числі ПДВ.
22. Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:
- вартості запланованого обсягу газу сплачується по факту місяця постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величині договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці;
- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк на збільшення цього обсягу;
-   остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п.3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (підпункти 4.2.1-4.2.3 пункту 4.2 договору).
23. Відповідно до п. 4.3 договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок Постачальника.
24. У зв`язку із зменшенням кошторисних призначень, між замовником та постачальником укладено додаткову угоду № 1 від 06.03.2018, якою вартість договору зменшено на 456 616,00   грн, загальна сума договору склала 13 089 384,00 грн. в т.ч. ПДВ.
25. В подальшому на підставі листа ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» щодо зміни ціни на природний газ між замовником та постачальником укладено ряд додаткових угод до договору від 05.03.2018, якими внесено зміни до умов договору, в тому числі про збільшення ціни за одиницю товару, а саме: № 2 від 11.04.2018, якою внесено зміни до п.3.2 договору, ціна за газ становить 6 535,35 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1 307,07 грн., всього з ПДВ 7 842,42 грн.; № 3 від 16.04.2018, ціна за газ становить 7 188,88 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1   437,78 грн., всього з ПДВ 8 626,66 грн.; № 4 від 17.04.2018, ціна за газ становить 7 907,77 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1   581,56   грн., всього з ПДВ 9 489,33 грн.; № 5 від 18.04.2018, ціна за газ становить 8 698,55 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1 739,71 грн., всього з ПДВ 10   438,26   грн.; № 6 від 19.04.2018, ціна за газ становить 8 936,60 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1 787,32 грн., всього з ПДВ 10   723,92 грн.; № 7 від 02.07.2018, ціна за газ становить 9 436,27 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1 887,25 грн., всього з ПДВ       11 323,52 грн.; № 8 від 18.09.2018, ціна за газ становить 9   603,60 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 1 920,72 грн., всього з ПДВ    11 524,32 грн.; № 9 від 20.09.2018, ціна за газ становить 10 536,96 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 2 112,76 грн., всього з ПДВ 12 676,75 грн.; № 10 від 04.10.2018, ціна за газ становить 11 436,60 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 2 287,32 грн., всього з ПДВ       13   723,92 грн.; № 11 від 08.11.2018, ціна за газ становить 12 478,10 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 2 495,62 грн., всього з ПДВ 14   973,72   грн.; № 12 від 12.11.2018, внесено зміни до п. 3.6 договору, зменшено передбачені виплати на 269 564,51 грн.
26. Додатковою угодою №12 від 12.11.2018 до договору  (п.3) внесено зміни до п. 11.1 договору, зазначено що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу до 31   жовтня 2018 року, а частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
27. Внаслідок укладення вищезазначених додаткових угод, ціну за кубічний метр газу збільшено з 7   129,47 грн до 14   973,72 грн за 1 тис.м.куб.
28. На виконання умов договору ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» передав у власність Івано-Франківській КЕЧ  природний газ в кількості   1199,707 тис.куб.м, за який Івано-Франківська КЕЧ мала сплатити кошти в сумі 8   553 275,06 грн. (за ціною 7   129,47 грн). 
29. Прокурор зазначає, що у зв`язку з укладенням зазначених додаткових угод на зміну ціни за одиницю товару на підставі фактографічних довідок Івано-Франківська КЕЧ сплатила на користь ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» кошти в сумі 13   095 730,73 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів.
30. Івано-Франківська КЕЧ перерахувала ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» кошти за отриманий природний газ на загальну суму 12   409   724,70 грн., про що свідчать копії платіжних доручень.
31. Як видно з матеріалів справи, позивач-2 долучив до матеріалів даної справи копію договору № 41SВIFZ5845-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 21.12.2017, укладеного між ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» (Постачальник) та Івано-Франківською КЕЧ (Споживач) (далі - договір від 21.12.2017).
32. Підпунктами 2.9.1, 2.9.2, 2.9.3 пункту 2.9 договір від 21.12.2017 сторони погодили, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем відповідно до вимог Кодексу ГРМ; на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період уповноваженим представником Постачальника; Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу, зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обгрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.
33. Ціна постачання природного газу визначена у розділі III договору.
34. У відповідності до п. 3.1 договору від 21.12.2017 розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Ціна газу за 1000 куб.м. разом з ПДВ становить                           9 341,52 грн. (п. 3.2 договору).
35. Пунктом 11.1 договору від 21.12.2017 сторони погодили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01 грудня 2017 року до 31 грудня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
36. Додатковою угодою №1 від 29.12.2017 до договору від 21.12.20217 продовжено термін дії договору на строк достатній для продовження закупівлі газу у 2018 році, в обсязі, що не перевищує 20 % суми договору. Дана додаткова угода набуває чинності з дати підписання і діє до 31.03.2018 року включно, а частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.
37. Позивач-2 за первісним позовом долучив до матеріалів справи акти-приймання передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 21.12.2017 та платіжні доручення щодо оплати отриманого природного газу за договором   від 21.12.2017, а саме: - платіжне доручення № 22 від 15.01.2018 з посиланням на акт №501 від 15.01.2018 відповідно до умов договору від 21.12.2017; - платіжне доручення № 45 від 19.01.2018 з посиланням на акт № 501 від 15.01.2018 відповідно до умов договору від 21.12.2017 де в призначеннях платежу зазначено: «за газ природ., за 1 пол. січня 2018; акт 501 від 15.01.2018 Д.№41SBSFZ5845-17 від 21.12.2017, д.у. №1.29.12.17, в т.ч. ПДВ., а також, довідку Управління Західного офісу Державної аудиторської служби в Івано-Франківській області від 21.12.2021, в тому числі додаток №1 «Розрахунок різниці завищення вартості придбаного газу Івано-Франківською КЕЧ району в ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» про підвищення ціни згідно додаткових угод за 2018-2019 роки, де вказано ціну газу 7 129,47 грн. за 1000 куб.м починаючи з 01.01.2018 року, з посиланням на договори від 21.12.2017 та від 05.03.2018.
38. Листом від 16.05.2018 року № 15/766   Івано-Франківська КЕЧ району звернулась до ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» з заявою про зарахування коштів оплачених платіжним дорученням № 163 від 21.03.2018 року в сумі 1   404 888,44 грн та частково оплачені платіжним дорученням №184 від 27.03.2018 в сумі 3   299 571,67 грн, в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно договору № від 21.12.2017 року.
39. Прокурор, вважає, що укладені додаткові угоди, згідно з якими відбулося підвищення ціни за природній газ більше ніж на 10%, є нікчемними,  зважаючи на положення Закону України «Про публічні закупівлі»,  отже, оскільки. на підставі додаткових угод Івано-Франківська КЕЧ здійснила оплату за газ по завищеній ціні, є необхідним  повернення безпіставно сплачених коштів. 
40. ТОВ «Івано-Франківськгаз збут», вважаючи, що між сторонами договору відбулося зарахування вимог по договору від 05.03.2018, у Івано-Франківської КЕЧ виник борг з оплати поставленого газу, що стало підставою звернення до останнього із зустрічною позовною заявою.

Позиція Верховного Суду
41.    Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора та представників  позивача - 2 за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, та заперечення викладені у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд вважає, що  касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з такого.
42.        Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3).
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
43. Постанова апеляційного суду  Івано-Франківською КЕЧ оскаржується в частині відмови у задоволенні первісного позову, отже, з урахуванням положень ст. 300 ГПК України, в іншій частині судове рішення судом касаційної інстанції не переглядається. 
44. Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині 3 ст. 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
45. Предметом спору за первісним позовом є вимоги прокурора  про стягнення з ТОВ «Івано-Франкіськгаз збут»  безпідставно отриманих коштів, з посиланням на те, що  кошти Івано-Франківською КЕЧ перераховано за додатковими угодами до договору від 05.03.2018, які укладено з порушенням приписів Закону України «Про публічні закупівлі», а тому такі угоди є нікчемними.
46. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
47. Згідно із ч.1, 3 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
48. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
49. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
50. Відповідно до частин 1 та 2 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.
51. Згідно з положеннями статей 626-629 Цивільного кодексу  України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір  є обов`язковим для виконання сторонами.
52. Отже, статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
53. У силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення закріплено у статті 193 ГК України.
54. Судами встановлено, що за наслідками проведення відкритих торгів, 05.03.2018 між ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» (Постачальник) та Івано-Франківська КЕЧ (Споживач) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41SВІFZ612-18. Відповідно до умов договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
55. В частині 1 статті 265 Господарського кодексу України унормовано, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
56. Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
57. В силу положень частин 1, 2 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
58. Як зазначалось, сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів, в порядку положень Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
59. Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
60. Частинами 1, 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.
61. Згідно ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі»   договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.
62. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
63. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
64. Стаття 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину визначає недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
65. За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
66. Суд апеляційної інстанції проаналізувавши зміст договору  поставки  від 05.03.2018  та  додаткові угоди до нього, укладені ТОВ «Івано-Франкіськгаз збут»  та Івано-Франківською КЕЧ, встановив, що   внаслідок укладення додаткових угод №№ 2-11 до договору, ціну за кубічний метр газу збільшено з 7   129,47 грн. до 14   973,72 грн. за 1 тис.м.куб. Тобто, з урахуванням додаткових угод збільшилась загальна ціна за 1000 м3 природного газу понад 10 % (пропорційно до первісної ціни за газ, передбаченої договором). 
67. Таким чином, апеляційний суд зробив висновок, що укладення додаткових угод до договору від 05.03.2018, відбулось з порушенням положень Закону України «Про публічні закупівлі», а тому, в силу ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі», такі угоди є нікчемними.
68. З урахуванням зазначеного, апеляційний суд дослідивши  надані сторонами  акти приймання - передачі природного газу за період з 2017 року по 2018  рік, та  додаткові угоди укладені у цей період, врахувавши висновок  експерта від 30.05.2022 за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи, встановив, що  Івано-Франківська КЕЧ, внаслідок укладених додаткових угод до договору  від 05.03.2018, зайво сплатила  ТОВ «Івано-Франкіськгаз збут» коштів у розмірі 2  429  285, 44 грн, отже вказану суму необхідно стягнути з ТОВ «Івано-Франкіськгаз збут», а тому первісний позов підлягає частковому задоволенню.
69. Касаційний суд погоджується з такими висновками апеляційного суду.
70. Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
71.  Так самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, покладається на скаржника.
72. У касаційній скарзі скаржник, посилається на посилається на п. 1 частини 2 ст. 287 ГПК України, та зазначає, що суд апеляційної інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення позову, не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.08.2021 у справі № 912/994/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, щодо обов`язку  повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, що не був поставлений,  та правових висновків Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 09.06.2022 у справі  № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, щодо обов?язкового документального підтвердження  заінтересованою стороною наявності коливання ціни на товар на ринку та змістовного наповнення підтверджуючих документів, що призвело до  прийняття незаконного рішення.
Також скаржник, вказує, що суд  апеляційної інстанції належним чином не дослідив докази у справі, що  є підставою касаційного оскарження, відповідно до п. 4 частини 2 ст. 287 ГПК України,  .
73. За змістом п. 1 ч.   2 ст. 287 ГПК України   оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення  різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
74.   Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.
75.   Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування необхідно розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні правовідносини).
76. Водночас, касаційний суд вказує, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачили тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, яка є подібною до справи, що розглядається Судом.
77. Не можна посилатись на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
78. До того ж алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичні обставини у справі, що формуються, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
79. З урахуванням вищезазначеного, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, в обґрунтування       підстави касаційного оскарження визначеної у п.1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає, що наведені скаржником доводи не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на таке.
80. Проаналізувавши судові рішення у справах, вказаних скаржником в касаційній скарзі, в обґрунтування підстав касаційного оскарження передбачених п.1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, Суд зазначає,  як вбачається зі змісту судових рішень: 
- у справі № 912/994/20, з позовом у справі звернувся прокурор про визнання недійсними додаткових угод до договору поставки та стягнення грошових коштів перерахованих на виконання таких угод;
- у  справі № 927/491/19 предметом спору також є вимоги прокурора  про визнання недійсними додаткових угод до договору поставки та стягнення грошових коштів;
- у справі № 915/686/18 предметом  спору є вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договору та застосування наслідків недійсності правочинів шляхом стягнення 371 763,36 грн;
- у справі № 912/1580/18 предметом спору є вимоги про визнання недійсним договору, додаткових угод та стягнення 412 726, 22 грн;
- у справі  №  927/636/21 предметом спору  є визнання додаткових угод недійсними та стягнення 107 852,83 грн; 
- у справі № 907/788/18 предметом спору є вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договору поставки природного газу.
81. У справах № 912/994/20, № 927/491/19, № 915/686/18, № 912/1580/18, №  927/636/21, № 907/788/18 підставами для визнання недійсними додаткових угод було визначено невідповідність укладених угод положенням законодавства - положенням Закону України «Про публічні закупівлі», щодо перевищення допустимого розміру (у відсотковому співвідношенні) зміни ціни за одиницю товару, встановленої положеннями Закону України «Про публічні закупівлі». 
82. Переглядаючи судові рішення у справах Верховний Суд, зокрема зауважував,  що зміна ціни товару за договором поставки, укладеним  за процедурою відкритих торгів, повинна відбуватись з дотриманням порядку зміни ціни товару закупівлі передбаченого Законом України «Про публічні закупівлі», отже, сторони договору поставки укладаючи до  договору поставки додаткові угоди, якими збільшено ціну за одиницю продукції, передбаченої договором поставки, повинні враховувати положення Закону України «Про публічні закупівлі», якими  допустимо таке збільшення ціни за одиницю товару в межах 10 %  такої ціни. 
83. Недотримання сторонами положень цього Закону та збільшення ціни за одиницю товару більше ніж 10 %  такої ціни, свідчить про невідповідність укладених додаткових угод положенням законодавства та їх нікчемність, як передбачено положеннями ст. 37 Закону України «Про публічні закупівлі».
84. У справі, що розглядається Судом, апеляційним судом було встановлено, невідповідність укладених сторонами додаткових угод положенням Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки, додатковими угодами змінено ціну поставки природного газу більше ніж на 10 %,  тобто з порушено положення  п. 2 ч. 4 ст. 36 цього Закону. Вказане за висновками апеляційного суду свідчить про нікчемність укладених сторонами додаткових угод  і відповідно необхідність повернення сплачених грошових коштів за такими угодами. До того ж суд апеляційної інстанції врахував правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 18.06.2021  у справі № 927/491/19 та від 04.08.2021 у справі № 912/994/20.
85. Отже, безпідставними є доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04.08.2021 у справі № 912/994/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
86. Щодо доводів касаційної скарги про неврахування правових висновків Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18, від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 09.06.2022 у справі  № 927/636/21, щодо обов?язкового документального підтвердження  заінтересованою стороною наявності коливання ціни на товар на ринку та змістовного наповнення підтверджуючих документів, що призвело до прийняття незаконного рішення, Суд зазначає наступне.
87. Як зазначалось правові висновки у вказаних справах стосуються порядку застосування положень Закону України «Про публічні закупівлі» щодо внесення змін у погоджену сторонами ціну поставки товару  за договором поставки, укладеним в порядку тендерної закупівлі. І хоча постанова апеляційного суду не містить посилань на вказані постанови Верховного Суду, водночас, висновки апеляційного суду не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах  із справ № 915/686/18, № 912/1580/18, №  927/636/21, № 907/788/18. 
88. Разом з цим,  касаційний суд вважає безпідставним доводи касаційної скарги щодо  обов?язкового документального підтвердження заінтересованою стороною наявності коливання ціни на товар на ринку та змістовного наповнення підтверджуючих документів,  з посиланням на правові висновки Верховного Суду,  викладених у постановах із справ № 915/686/18, № 912/1580/18, №  927/636/21, № 907/788/18.
89. Так, апеляційним судом вірно зазначено, що Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму інформації щодо такого коливання, тоді як внесення змін до договору про закупівлю можливо лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим. З урахуванням зазначеного дослідивши подані сторонами докази в обґрунтування  своїх вимог, а також,  зважаючи на висновок експерта від 30.05.2022  за результатами проведеної судової  товарознавчої експертизи, в якому,  експертом здійснено аналіз підвищення цін постачальником - «Івано-Франківськгаз збут» додатковими угодами щодо постачання природного газу для Івано-Франківської КЕЧ,  за період часу січень-жовтень 2018 року, та встановлено, що  закупівля природного газу Івано-Франківською КЕЧ від ТОВ «Івано-Франківськгаз збут»  проводилась за завищеною ціною на загальну суму 2   429   285,44 грн,  отже, апеляційним судом встановлено, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, і з ТОВ «Івано-Франківськгаз збут» належить стягнути   2   429   285,44 грн безпідставно отриманих коштів, перерахованих Івано-Франківською КЕЧ на підставі нікчемних додаткових угод.
90. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 927/189/22 є безпідставним, зважаючи, що у справі № 927/189/22 застосовувалась інша редакція положень Закону України «Про публічні закупівлі». 
91. Щодо інших доводів касаційної скарги зазначених скаржником в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 4 ч.  2 ст. 287 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
92.  Відповідно до ч.    3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
93.  За змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених п.    1, 2, 3 ч.    2 ст.  287 цього Кодексу.
94.  Проте, як уже зазначалося, підстава касаційного оскарження, наведена скаржником у касаційній скарзі   п. 1 ч. 2 ст.  287 ГПК України, у цьому випадку, не отримала підтвердження, після відкриття касаційного провадження, у зв`язку з чим такі доводи    як неналежне дослідження зібраних у справі доказів відхиляються судом касаційної інстанції.  До того ж, доводи касаційної скарги наведені в обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої    п. 4 ч.    2 ст. 287 ГПК України також зводяться до незгоди скаржника із наданою судом оцінкою доказам у справі та переоцінкою обставин справи, що суперечить положенням ст. 300 ГПК України.
95.  Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, в даному випадку, колегія суддів не вважає за доцільне закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, оскільки у касаційній скарзі скаржник вказує на необґрунтованість постанови апеляційного суду, і наведені скаржником аргументи тісно пов`язані між собою, таким чином, колегія суддів зазначає, що скарга, подана на підставі п.п. 1,4 частини 2 ст. 287 ГПК України, є необґрунтованою, а тому, постанову апеляційного суду, необхідно залишити без змін.  

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
96. Згідно з п. 1 ч.    1 ст.    308  Господарського процесуального кодексу України  суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу -       без задоволення.
97.  Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст.    309  Господарського процесуального кодексу України).
98.  Враховуючи викладене, постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №909/1058/22, необхідно залишити без змін.
  
Розподіл судових витрат
99. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України   покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1.    Касаційну скаргу Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району)  залишити без задоволення.
2.  Постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №909/1058/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                                                                О.А. Кролевець

Судді                                                                                                                                                                             О.М. Баранець

                                                                                                                                                                                                   О.О. Мамалуй