УХВАЛА

24 травня 2024 року 
м. Київ
cправа №  910/5419/23 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду 
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція"

на рішення Господарського суду міста Києва 
(суддя - Мельник В.І.)
від 29.09.2023 
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий -   Сулім В.В., судді - Коротун О.М., Майданевич А.Г.) 
від 03.04.2024

у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Автострада"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція"
про стягнення 5 984 354,00 грн,                     

ВСТАНОВИВ:

1.          У березні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Автострада" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" (далі - відповідач) про стягнення 5 984 354, 00 грн.
2.          Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з перевезення вантажів № 24/06-22 від 24.06.2022 щодо оплати послуг.
3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2023, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 5 111 899,76 грн основного боргу, інфляційні втрати у сумі 35 783,30 грн, 3% річних у сумі 34 872,96 грн, неустойку у розмірі 290 608,00 грн, штраф у розмірі 511 189,98 грн та судовий збір у розмірі 89 765,31грн.
4.          Суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та відсутності доказів, які спростовували б зазначене позивачем. 
5.          Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та виходив з того, що:
-          волевиявлення відповідача на здійснення позивачем перевезень відповідного вантажу було прямо і однозначно висловлено у договорі та заявці на перевезення вантажу № 1 від 27.06.2022;
-          твердження скаржника щодо не підписання актів здачі-приймання робіт представником замовника, не приймаються, оскільки відповідачем не було надіслано відмову від підписання вказаних актів, тому їх слід вважати погодженими;
-          відповідно до умов договору замовник зобов`язаний протягом двох робочих днів з моменту отримання відповідних документів підписати акти приймання-передачі наданих послуг та надіслати один примірник перевізнику або ж надіслати письмову відмову від підписання актів;
-          між сторонами не було досягнуто домовленостей щодо розірвання/припинення спірного договору, зокрема, не було підписано додаткову угоду, тому договір № 24/06-22 від 24.06.2022 є чинним, зобов`язання за спірним договором не припинені та є обов`язковими для його сторін;
-          станом на день слухання справи заборгованість відповідача за договором становить 5 111 899,76 грн;
-          твердження відповідача про невиконання позивачем договору перевезення, колегія суддів не визнає переконливими доводами;
-          докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування.
6.          06.05.2024 відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
7.          Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.
8.          Частиною першою статті 300 ГПК України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
9.          Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
10.          Таким чином правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.
11.          Так, відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
12.          Верховний Суд зауважує, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (підпункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
13.          У касаційній скарзі скаржник визначає підставами касаційного оскарження випадки, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (суди не правильно застосували пункт 11.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, і не врахували висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.06.2019 у справі № 910/17505/17, за яким відсутнє волевиявлення відповідача на перевезення товару за договором, а тому таке рішення підлягає скасуванню) та пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (неправильне застосування статті 909 Цивільного кодексу України у сукупності зі статтею 307 Господарського кодексу України та пунктами 1, 11.1, 11.4-11.6 зазначених Правил, і відсутній висновок Верховного Суду щодо того, що замовником може бути як вантажовідправник так і вантажоодержувач перевезення, але у будь-якому випадку замовник відповідно до ТТН повинен співпадати із замовником відповідно до договору. Якщо по договору на перевезення замовником є вантажовідправник, то і в ТТН таким замовником має бути вантажовідправник. Відповідно, у такому випадку ТТН виписує та засвідчує всі три її примірники своїм підписом замовник - вантажовідправник).
14.          Водночас у касаційній скарзі скаржник зазначає, що з обставин, встановлених судами попередніх інстанцій та які не заперечуються позивачем, у відповідача волевиявлення було направлено саме на недопущення перевезення вантажу, оскільки між вказаними сторонами існував майновий спір, який розглядався Господарським судом Вінницької області (справа № 902/329/22) та посилається на лист від 19.07.2022 року, однак в цій частині касаційна скарга не містить зазначення підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої частиною другою статті 287 ГПК України, та відповідного їх обґрунтування. 
15.          Таким чином скаржнику слід уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень. 
16.          Наведені недоліки щодо змісту касаційної скарги є підставою для залишення її без руху, із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.
17.          Також, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
18.          Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом "Про судовий збір".
19.          Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
20.          Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" унормовано застосування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, якщо процесуальні документи, передбачені частиною другою цієї статті, подано в електронній формі.
21.          За подання касаційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункти 1, 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір"). 
22.          Отже, відповідно до вимог касаційної скарги та з огляду на її подання через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду касаційної інстанції становить 143 624,50 грн (5 984 354,00 грн х1,5% х 200 % х 0,8).
23.          Скаржник не надав суду докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у встановленому законом порядку і розмірі, натомість, разом з касаційною скаргою подав клопотання, в якому просить відстрочити сплату судового збору за її подання до ухвалення рішення судом касаційної інстанції.
24.          В обгрунтування поданого клопотання скаржник посилається на правому позицію, викладену у пункті 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18, щодо можливості юридичної особи звернутися з клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору та зазначає, що його майновий стан об`єктивно перешкоджає наразі здійснити сплату судового збору у встановлений строк, порядку та розмірі, оскільки ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі № 757/12393/22-к на його кошти, що знаходяться на всіх наявних рахунках, накладений арешт.
25.          Верховний Суд розглянув клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.
26.          Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
27.          Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).
28.          Щодо права застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" у контексті розстрочки, відстрочки та звільнення від сплати судового збору щодо юридичних осіб Велика Палата Верховного Суду висловлювалася послідовно і неодноразово.
29.          Зазначеної правової позиції дотримуються також, зокрема, в ухвалах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 917/1125/23, від 09.05.2024 у справі № 914/3080/20, від 04.03.2024 у справі № 910/3126/23, від 22.11.2023 у справі № 910/1265/23, від 28.09.2023 у справі № 922/4067/19 та ін.
30.          Предметом справи, що розглядається, не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, таким чином, скаржник не відноситься до переліку осіб, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір".
31.          Водночас, щодо посилання заявника на майновий стан та неможливість сплатити судовий збір у зв`язку з арештом коштів Верховний Суд зауважує, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 31.05.2022 у справі № 757/12393/22-к накладено арешт в банківських установах АТ "РВС БАНК" на грошові кошти у безготівковому вигляді, які знаходяться на всіх наявних рахунках відкритих Товариством та грошові кошти, що в подальшому надходитимуть на вказані рахунки, встановивши заборону розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на всіх наявних рахунках відкритих Товариством та грошовими коштами, які в подальшому надходитимуть на вказані рахунки, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету та зупинено видаткові операції з грошовими коштами, що надходять на рахунках всіх наявних рахунках відкритих Товариством та які вже знаходяться на вищезазначених банківських рахунках за винятком видаткових операцій виключно з платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів. Таким чином, у даному випадку посилання скаржника на арешт коштів не може бути тою обставиною, що підтверджує підставу для відстрочення сплати судового збору.
32.          З огляду на зазначене, доводи скаржника, викладені у клопотанні про наявність підстав для відстрочення сплати судового збору, відхиляються, і у задоволенні клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі № 910/5419/23 Суд відмовляє.    
33.          Оскільки до касаційної скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, і у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено, касаційна скарга також залишається в цій частині без руху для надання скаржнику строку на усунення встановлених недоліків.
34.          Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
35.          Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір", Верховний Суд

У Х В А Л И В:
1.          Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" у задоволенні клопотання про   відстрочення сплати   судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 910/5419/23.
2.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Укрстальспецконструкція" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 910/5419/23 залишити без руху.
3.          Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:
- привести касаційну скаргу у відповідність до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції, з урахуванням недоліків, визначених у цій ухвалі (пункт 14);
- касаційну скаргу та уточнену її редакцію, подану на виконання приписів цієї ухвали, надіслати позивачу, надавши суду докази, з урахуванням положень статті 42 ГПК України;
- надати суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 143 624,50 грн.
4.          Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                              І. Кондратова