УХВАЛА

27 травня 2024 року 
м. Київ
cправа №  917/1621/22 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пєскова В.Г.

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції" (вх. № 3180/2024)

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2024
у складі колегії суддів: Россолова В.В. - головуючого, Хачатрян В.С., Склярук О.І.
та на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.12.2023 (в частині визнання кредиторських вимог Білицької селищної ради)
у складі судді Ореховської О.О.
у справі № 917/1621/22
за заявою  Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Сервіс-Безпека"
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції"
про  відкриття провадження у справі про банкрутство,-
В С Т А Н О В И В:
12.12.2023 ухвалою Господарського суду Полтавської області у справі №917/1621/22 визнано грошові вимоги: 
1) Білицької селищної ради в сумі 5 552 753,11 грн (заявлені вимоги) та 5 368,00 грн витрат по сплаті судового збору, сплаченого заявником при зверненні із заявою про грошові вимоги до боржника; у задоволенні клопотання Білицької селищної ради про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку на звернення із заявою про грошові вимоги до боржника, встановленого частиною 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства - відмовлено;. 
2) Головного управління ДПС у Полтавській області в сумі 875 724,84грн (заявлені вимоги) та 5 368,00 грн витрати по сплаті судового збору, сплаченого заявником при зверненні із заявою про грошові вимоги до боржника у розмірі.
Зобов`язано розпорядника майна включити грошові вимоги вищевказаних кредиторів у визнаних судом розмірах до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Сільські традиції" відповідно до черговості, визначеної Кодексом України з процедур банкрутства. Відкладено підсумкове засідання суду.  
03.04.2024 постановою Східного апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 05.04.2024) ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.12.2023 у справі № 917/1621/22 змінено в частині визнання розміру грошової вимоги Білицької селищної ради, встановивши її належний розмір в сумі 4 493 399,19 грн (заявлені вимоги) та 5 368,00 грн витрат по сплаті судового збору, сплаченого заявником при зверненні із заявою про грошові вимоги до боржника .
У решті оскаржувану ухвалу залишено без змін.
Стягнуто з Білицької селищної ради на користь ТОВ "Сільські традиції" витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 8 052,00 грн.
24.04.2024 (згідно з відміткою на поштовому конверті) ТОВ "Сільські традиції" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.12.2023 у справі № 917/1621/22 в частині визнання розміру грошової вимоги Білицької селищної ради; постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог Білицької селищної ради у повному обсязі.
06.05.2024 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого  -  Пєскова В. Г. (суддя-доповідач),  суддів: Жукова С. В., Огородніка К. М.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.
Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). 
Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Зазначення суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права полягає в тому, що скаржник повинен у касаційній скарзі вказати, порушення яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустився суд при прийнятті оскаржуваного судового рішення, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цього рішення.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У цьому випадку необхідно чітко вказати норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи; обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, при цьому, необхідно чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої цієї ж статті (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.
У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги. Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які сам заявник скарги не викладав у тексті касаційної скарги, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.
За змістом статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустився суд попередньої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
Всупереч наведеному ТОВ "Сільські традиції" у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга, при цьому чітко не зазначено порушення яких саме норм матеріального та/або норм процесуального права припустилися суди попередніх інстанцій та в чому конкретно полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом при прийнятті оскаржуваних судових рішень. 
Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
З огляду на викладене, касаційна скарга ТОВ "Сільські традиції" підлягає залишенню без руху, з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: вказати підставу (підстави), передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга, та чітко зазначити порушення яких саме норм матеріального та/або норм процесуального права припустилися суди попередніх інстанцій та в чому конкретно полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом при прийнятті оскаржуваних судових рішень. 
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2024 та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 12.12.2023 (в частині визнання кредиторських вимог Білицької селищної ради) - залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції" строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 
3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільські традиції", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                       В. Пєсков