УХВАЛА

20 червня 2024 року 
м. Київ

cправа №  916/3666/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Булгакової І.В.,  Жайворонок Т.Є.,
за участю секретаря судового засідання Іщука В.В., 

представників учасників справи:
позивача -  фізичної особи -підприємця Рури Сергія Вікторовича - Гонтар П.А., адвокат (ордер від 22.04.2024),
відповідача -  квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона -                    Галенських А.А., в порядку самопредставництва, 
прокуратури - Томчук М.О., прокурор відділу Офісу Генерального прокурора 

у відкритому судовому засіданні 
за касаційними скаргами фізичної особи -підприємця Рури Сергія Вікторовича та  квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона
на рішення господарського суду Одеської області від 10.01.2024                                     (суддя  Шаратов Ю.А.)  
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024  (головуючий суддя: Діброва Г.І., судді: Принцевська Н.М.,                    Ярош А.І.)
у справі  № 916/3666/22
за позовом  фізичної особи -підприємця Рури Сергія Вікторовича  (далі -  позивач,  Підприємець, ФОП Рура С.В., скаржник 1)
до  квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона (далі -   відповідач, Відділ, скаржник 2)
про  стягнення 2   004   866,17 грн,
за участю керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону,

ВСТАНОВИВ:
Підприємець звернувся до суду з позовом (з урахуванням клопотання про виправлення технічної описки при складанні позовної заяви) до Відділу про стягнення з останнього 2   004   866,17 грн, а саме: 1 364 580 грн - основного боргу, 328   994,63 грн пені, 19 740 грн - 3% річних, 96   611,54 грн інфляційних втрат, а також суми забезпечення виконання договору про закупівлю у розмірі 194 940 грн. 
Позовні вимоги, з посиланням на частину першу статті 509, статті 526, 530, частину першу статті 655, статтю 691, частину другу статті 692, статтю 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), обґрунтовані невиконанням Відділом зобов`язання за договором від 26.01.2022 № 695 про закупівлю товарів щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим, на підставі приписів статті 625 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 30.06.2022 по 23.12.2022 у розмірі 19 740,00 грн., а також інфляційні втрати за період липень 2022 року - грудень 2022 року в сумі 96 611,54 грн. Позовна вимога про стягнення суми забезпечення виконання договору про закупівлю в розмірі 194 940,00 грн обґрунтована з посиланням на невиконання відповідачем обов`язку з повернення цієї суми забезпечення після виконання договору відповідно до пункту 1 частини другої статі 27 Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідач, у своє чергу, проти позову заперечував та вказував на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався. Територія м. Херсона та Херсонської області була окупована з 26.02.2022, тобто зайнята збройними силами Російської Федерації. Доступ до об`єктів, які знаходилися на окупованій території та документації був неможливим до 11.11.2022, тобто дати визволення  м. Херсона. Після деокупації м. Херсона відповідач поступово відновлює роботу, в тому числі, документи з фінансово-господарської діяльності, які були знищені чи вивезені силовими структурами окупантів під час неодноразових обшуків приміщення установи.  Відповідач зазначав, що ним на складах за адресою: м. Херсон, вул. Паровозна, 44  встановлено відсутність дров, що за твердженням позивача були ним поставлені. При цьому у Відділі відсутні видаткові накладні про прийняття поставлених позивачем дров. Також Відділ із посиланням на пункт 2.5, підпункт 6.3.2 пункту 6.3 договору від 26.01.2022 № 695 про закупівлю товарів зазначав про відсутність документів, що мають засвідчувати якість поставленого товару, тому, на думку відповідача, взагалі не можливо визначити фактичний обсяг виконання постачальником умов договору від 26.01.2022 № 965 в частині поставки товару відповідної якості, а саме: дров твердолистяних порід (ДК 021 -02015 (СРV) 03410000-7 Деревина) - 1 436,4 м. куб. Відповідач звертав увагу на те, що відповідно до пункту 4.1 договору від 26.01.2022 № 695 оплата товару здійснюється на підставі накладної на отриманий товар і рахунку, що надаються постачальником. Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 90 банківських днів з моменту надання постачальником відповідних платіжних документів. Проте у відповідача відсутні рахунки, на які посилається Підприємець у позові. При цьому доказів надання (отримання) Відділом цих рахунків позивачем  не надано. Отже, як стверджував відповідач, така юридична значима подія, як надання позивачем рахунків на оплату поставленого товару, є такою що не настала, оскільки не доведено її існування, а перебіг 90 денного періоду, протягом якого Відділ має оплатити поставлений товар, про який йдеться у позові, не почався, отже, у позивача відсутнє право вимоги щодо оплати товару. Окремо відповідач зазначав про те, що на видаткових накладних, наданих позивачем, підпис від імені представника Відділу відрізняється від підпису уповноваженої особи, який міститься на договорі. Також відповідач звертав увагу на те, що на видаткових накладних, наданих позивачем до суду, відсутні дані про довіреність, що мала бути видана начальником Відділу особі, яка поставила свій підпис від імені установи на цих накладних. Так само як і відсутні дані про прізвище, ім`я та по батьковій цієї особи. При цьому копії довіреності на особу, яка від імені Відділу прийняла цей товар у Підприємця та поставила свій підпис на видаткових накладних позивачем не надано. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про недоведеність факту передачі товару саме відповідачу за видатковими накладними № РН0000016 - № РН0000029. Також відповідач, із посиланням на частину першу статті 203, частину першу статті 215, частину першу статті 629, частину першу статті 651 ЦК України, зазначав про недійсність додаткової угоди від 26.08.2022 № 2 до договору від 26.01.2022 № 695 про закупівлю товарів, внаслідок її укладення без урахування вимог частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо неможливості зміни істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі. При цьому відповідно до підпункту 6.2.3 пункту 6.2  договору від 26.01.2022 № 695 замовник має право зменшувати обсяг закупівлі товару та загальну вартість договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору. Тобто, за твердженням відповідача, лише при недостатності фінансування видатків у замовника виникає право на зменшення обсягу закупівлі товару та загальної вартості договору.
Відповідач наголошував на тому, що ані умовами договору, ані приписами частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не передбачено право сторін договору закупівлі на зменшення обсягу закупівлі товару та загальної вартості договору у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин та введенням воєнного стану. У зв`язку з чим, на думку відповідача, договір про закупівлю товарів від 26.01.2022 № 695 до цього часу є невиконаним, а тому позовні вимоги про стягнення суми забезпечення виконання договору про закупівлю в розмірі 194 940 грн не підлягають задоволенню.    
Рішенням господарського суду Одеської  області від 10.01.2024 у справі                               № 916/3666/22 позовні вимоги Підприємця задоволено частково: стягнуто з Відділу на користь Підприємця 1 364 580 грн - основного боргу, 194 940 грн - забезпечення виконання договору про закупівлю, витрати зі сплати судового збору в розмірі 23 393, 78 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 31 116 грн; відмовлено в задоволенні позову Підприємця до Відділу про стягнення                              328 994,63 грн пені, 19 740 грн - 3 % річних та  96 611,54 грн інфляційних втрат.
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення основної суми заборгованості, місцевий господарський суд вказав про те, що у своїй сукупності надані позивачем докази на підтвердження поставки товару відповідачу, а саме, видаткові накладні № РН-0000016 - № РН-0000029, є вірогідними, тобто такими, що підтверджують обставини, якими обґрунтовано позовну вимогу про стягнення суми основного боргу. При цьому відповідачем не надано жодних доказів на спростування цих обставин. У той же час, на переконання суду першої інстанції, оскільки судом встановлено обставину виконання позивачем обов`язку з постачання товару в обсязі, визначеному додатковою угодою від 26.08.2022  № 2 до договору, договір від 26.01.2022 є виконаним зі сторони Підприємця, тому у Відділу виник обов`язок із повернення суми забезпечення виконання договору у розмірі 194 940 грн, сплаченої згідно з платіжним дорученням від 22.01.2022 № 37.
Водночас, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд вказав, що оскільки єдиним первинним документом, складення якого було б підставою для початку спливу дев`яносто денного строку на оплату, встановленого пунктом 4.1 договору від 26.01.2022, є видаткова накладна, а низка таких видаткових накладних № РН-0000016 -      № РН-0000029 не містять дати їх складання, тому суд позбавлений можливості встановити дату прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, і, відповідно, визначити та перевірити правильність нарахувань сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, виконаних позивачем, внаслідок чого наявні підстави вважати, що позивачем не доведено існування обов`язку відповідача зі сплати зазначених вище нарахувань у наведених розмірах.           
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задоволено частково: рішення суду першої інстанції змінено, резолютивну частину рішення господарського суду  Одеської  області від 10.01.2024 у справі № 916/3666/22 викладено у такій редакції: «Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Рури Сергія Вікторовича, м. Херсон до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Херсона, м. Херсон задовольнити частково. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона (73008, Херсонська обл., м. Херсон, с. Чкалова, буд. 37, код ЄДРПОУ 08294952) на користь Фізичної особи-підприємця Рури Сергія Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 1 364 580 грн. - суму основного боргу, витрати на сплату судового збору в розмірі 20468  грн. 70 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 31 116 грн. Відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Рури Сергія Вікторовича до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Херсона про стягнення з відповідача на свою користь 194 940 грн. - суми забезпечення виконання договору про закупівлю, 328 994 грн. 63 коп. - пені, 19 740 грн. - 3% річних, 96 611 грн. 54 коп. - інфляційних втрат». Стягнуто з Підприємця на користь Відділу судовий збір за апеляційний перегляд рішення  в розмірі 4386,15 грн. 
Постанова апеляційного господарського суду мотивована, зокрема, з посиланням на те, що: 
- за змістом поданих позивачем видаткових накладних вбачається, що у здійсненні господарської операції брали участь як особа від  Підприємця, так і від Відділу, хоча дані такої особи не розшифровуються у таких накладних. Водночас ані позивачем, ані відповідачем під час судового розгляду не заперечувався факт участі контрагента договору про закупівлю - Відділу у господарській операції, а заперечувався факт участі саме його уповноваженої особи Желєзнової О.А. Отже, у даному разі ідентифікацію особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції (відповідача у справі) здійснено судом першої інстанції під час розгляду справи правомірно та обґрунтовано. Більш того, на оригіналах накладних наявні оригінальні відтиски печаток Відділу (що не заперечується відповідачем), що свідчить про факт участі відповідача у господарській операції;
- у даному разі факт здійснення з боку позивача господарської операції, а саме, поставки товару, підтверджується опосередковано посиланням у кожній видатковій накладній на спірний договір про закупівлю та відповідний під ідентичним номером рахунок - фактуру. Тобто, у даному разі, позивачем дійсно доведено, а відповідачем не спростовано факту дійсності поставки дров на склад покупця навіть з урахуванням того, що на спірних накладних не зазначено дати їх складення. Отже, у даному разі, з урахуванням обставин, які встановлені судом апеляційної інстанції, потребує розмежування «факт» поставки, який жодною стороною не спростовано, та «дата» складення видаткової накладної, яка відсутня, проте така відсутність не спростовує самого факту поставки. До того ж Відділ, у даному випадку, не заперечує як таких господарських операцій з поставки дров, а зазначає лише про неможливість встановлення ним дійсної кількості, якості з причини окупації м. Херсона та втрати документації;
- з матеріалів справи вбачається, а саме з реєстру бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 29.08.2022 № 2, що за договором від 26.01.2022 № 965 у Відділу наявне бюджетне зобов`язання за вказаним договором зі строком його дії до 25.12.2022 у розмірі 1 169 640 грн, яке було зареєстроване та взято на облік в ГУДКСУ у Херсонській області, що підтверджено відповідачем у поясненнях від 20.10.2023, тому  висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з  Відділу на користь Підприємця суми основної заборгованості у розмірі 1 364 580 грн є правомірним;
-  переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції вважав рішення суду в зазначеній частині правомірним та обґрунтованим;
- водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивача суми забезпечення виконання договору у розмірі 194   940 грн, апеляційний господарський суд, з посиланням на приписи статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дійшов висновку про те, що додаткова угода від 26.08.2022 № 2 до договору про закупівлю товарів, місцем укладення якої зазначено м. Херсон, є нікчемною в силу закону, оскільки, зважаючи на застереження щодо застосування абз. 2 частини другої статті 215 ЦК України, викладене в статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також те, що відповідачем під час окупації м. Херсона в період з 26.02.2022 по 11.11.2022 не змінювалась юридична адреса та не здійснювалася перереєстрація юридичної особи, - відсутні підстави вважати, що позивачем виконано всі господарські зобов`язання, визначені договором від 26.01.2022 № 965 про публічні закупівлі, та, як наслідок, виникли підстави для повернення йому відповідачем суми забезпечення виконання договору про закупівлю у розмірі 194 940 грн.
Позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у справі №    916/3666/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми забезпечення виконання договору про закупівлю у розмірі 194    940,00 грн; скасувати рішення господарського суду Одеської області від 10.01.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у справі №   916/3666/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Підприємця до Відділу про стягнення 328    994,63   грн пені, 19    740,00   грн - 3% річних, 96   611,54 грн інфляційних втрат, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також в касаційній скарзі скаржник просить Суд стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в сумі 10   000 грн (згідно з клопотаннями від 11.06.2024 та від 12.06.2024 позивачем надано докази на підтвердження таких витрат).
Позивач обґрунтовує підставу касаційного оскарження із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), вказуючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 1, частини третьої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у взаємозв`язку з приписами статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яка була застосована судом апеляційної інстанції. 
При цьому позивач, з посиланням на приписи, зокрема, статей 1, 4 та 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», стверджує, що правовий режим тимчасово окупованої території  (на час укладення додаткової угоди № 2 до договору про закупівлю товарів) визначався, змінювався та скасовувався відповідним рішенням, а саме, спочатку це було рішення Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію Указом Президента України (редакція на час укладення додаткової угоди), а в подальшому  після внесення змін до статті Закону, -  Кабінетом Міністрів України. 
Відповідач також звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою (з урахуванням уточненої касаційної скарги), в якій просить Суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 10.01.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у справі  №    916/3666/22 в частині стягнення з Відділу на користь Підприємця    1 364     580,00    грн основного боргу, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.
Відповідач обґрунтовує підставу касаційного оскарження з посиланням на пункти 2 та 4 частини другої статті 287 ГПК України. Також Відділ зазначає, що судами необґрунтовано відхилено клопотання відповідача про призначення у справі почеркознавчої експертизи підпису представника Відділу на видаткових накладних.   
Ухвалою Верховного Суду від 20.05.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  Відділу та її  розгляд призначено на 20.06.2024.
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 20.05.2024, зокрема, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємця; постановлено здійснювати розгляд касаційної скарги Підприємця спільно з касаційною скаргою Відділу, яка призначена до розгляду на 20.06.2024.
Від Підприємця надійшов відзив на касаційну скаргу Відділу, в якому Підприємець просить Суд касаційну скаргу Відділу відхилити.
Від Відділу відзив на касаційну скаргу Підприємця не надходив.
Від Відділу надійшло клопотання про зменшення заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу позивача до 1 000 грн.
14.06.2024 від Відділу надійшли письмові пояснення, які останній просить Суд врахувати під час ухвалення судового рішення у справі.
У судовому засіданні 20.06.2024 представник позивача брав участь в режимі відеоконференції згідно з ухвалою Суду від 27.05.2024.
У судовому засіданні 20.06.2024 представник відповідача брав участь в режимі відеоконференції згідно з ухвалою Суду від 06.06.2024. 
Під час підготовки справи до розгляду, в контексті доводів і підстав, зокрема,  касаційної скарги позивача, Судом встановлено, що згідно з ухвалою Верховного Суду від 27.03.2024 справу № 908/1162/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВІМК» до комунального некомерційного підприємства «Територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення 1 593 623,84 грн передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Ухвалу мотивовано тим, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.03.2024 у справі № 910/9680/23 щодо того, що достатнім для застосування частини другої статті 13 та частини другої статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є розповсюдження дії цього Закону на спірні правовідносини з огляду на приписи статті 2 Закону. Колегія суддів вважає, що положення статей 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» можуть бути поширені на тимчасово окуповані території з урахування частини першої цих статей, а саме за рішенням Кабінету Міністрів України.
Ухвалою Верховного Суду від 19.04.2024 прийнято до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справу                          № 908/1162/23. 
Верховний Суд враховує те, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).
У відповідності до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частини четвертої статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Враховуючи підстави касаційного оскарження, викладені, зокрема, у касаційній скарзі позивача у справі (з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 1, частини третьої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у взаємозв`язку з приписами статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яка була застосована судом апеляційної інстанції), враховуючи доводи Відділу стосовно розповсюдження на спірні правовідносини дії вказаного Закону в редакції станом на дату підписання спірного правочину (змін до договору) з урахуванням того, що територія м. Херсона знаходилася під окупацією з 26.02.2022,  відповідачем під час окупації м. Херсона в період з 26.02.2022 по 11.11.2022 не змінювалась юридична адреса та не здійснювалася перереєстрація юридичної особи, а також з огляду на застосування апеляційним судом приписів статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», беручи до уваги, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 908/1162/23 (зокрема щодо застосування саме приписів статей 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України») може мати суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у даній справі № 916/3666/22, з метою єдності судової практики, а також те, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 916/3666/22, відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 908/1162/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.                
Керуючись  статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,  Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційними скаргами фізичної особи -підприємця Рури Сергія Вікторовича та  квартирно - експлуатаційного відділу міста Херсона на рішення господарського суду Одеської області від 10.01.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024  у справі № 916/3666/22 зупинити до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  справи № 908/1162/23.                
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                   І. Колос
Суддя                                                                                               І. Булгакова         
Суддя                                                                                    Т. Жайворонок