ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року 
м. Київ
cправа №  906/710/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жайворонок Т. Є. - головуючого, Ємця А. А., Колос І. Б,

за участі:
секретаря судового засідання - Іщука В. В.,
представників:
позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» - 
                  Василевської О. В.,
відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної 
                      системи "Житомиргаз"» - Гончарук О. М.,
третьої особи: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Жирного О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 (колегія суддів: Бучинська Г. Б. (головуючий), Філіпова Т. Л., Василишин А. Р.) та на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 (суддя Кудряшова Ю. В.)

у справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія»
до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"»,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Укртрансгаз»,
про визнання зобов`язання припиненим,

УСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (далі - позивач, ТОВ «ЙЕ Енергія») подало до господарського суду позов до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"» (далі - відповідач, АТ «Житомиргаз»), за участі третьої особи, в якому просило визнати зобов`язання позивача перед відповідачем в частині передачі газу у підземному газосховищі (далі - ПГС) обсягом 2  233,00  тис.  куб.  м. в лютому 2023 року припиненим внаслідок виконання, проведеного належним чином.

Позов обґрунтовано тим, що зобов`язання ТОВ «ЙЕ Енергія» за договором купівлі-продажу природного газу від 15.04.2020 в частині передачі в лютому 2023 року на користь відповідача природного газу обсягом 2  233,00  тис.  куб.  м. припинено виконанням, проведеним належним чином, що підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2023 №  РГК83000098, який в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є належним доказом проведення господарської операції, та торговим сповіщенням на відчуження вказаного обсягу газу від тієї ж дати, наданим через інформаційну платформу третьої особи.

Однак, відповідач протиправно не визнає факту передачі йому спірного обсягу природного газу 28.02.2023 та необґрунтовано заперечує проти припинення зобов`язання позивача внаслідок виконання, проведеного належним чином, чим порушує умови договору купівлі-продажу природного газу від 15.04.2020, положення ст.  525, 526, 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та право позивача.

Також позивач зазначив, що газ у спірному обсязі, переданий AT «Житомиргаз» в ПГС, є частиною природного газу в обсязі 88  508,631 тис.  куб.  м. та належить на праві власності ТОВ «ЙЕ Енергія».

Заперечуючи проти позову, АТ «Житомиргаз» у відзиві зазначило, що оператор газосховищ АТ «Укртрансгаз» не підтвердив торгові сповіщення на відчуження та на набуття природного газу з ресурсу позивача та відхилив їх, що доводиться відповідним актом, тому не можна вважати зобов`язання в частині передачі газу у ПГС таким, що виконано належним чином. За таких обставин факт підписання акта від 28.02.2023 №  РГК83000098 не свідчить, що господарська операція з передачі природного газу відбулась.

АТ «Укртрансгаз» (оператор газосховищ), в свою чергу, у письмових поясненнях вказало, що:

-          торгові сповіщення від 28.02.2023 відхилено, оскільки на момент обробки даних у них про обсяг природного газу згідно з обліком в ПГС третьої особи на рахунку зберігання ТОВ «ЙЕ Енергія» обліковувався природний газ в обсязі меншому, ніж вказано у торговому сповіщенні, а саме в обсязі 0,00013 тис.  куб.  м., що зафіксовано в акті від 10.03.2023; 

-          позивач не надав доказів на підтвердження наявності на його рахунку 88  508,631 тис.  куб.  м. природного газу, частиною якого є спірні обсяги природного газу, а факт звернення позивача у справі №  910/4766/23 з вимогами до АТ «Укртрансгаз» про зобов`язання, зокрема здійснити облік 88  508,631 тис.  куб.  м. природного газу та підтвердити торгові сповіщення від 28.02.2023 свідчить, зокрема і про те, що операція щодо передачі природного газу в спірному обсязі на користь відповідача не відбулась.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 08.11.2023, залишеним без змін згідно з постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024, у задоволенні позову відмовив.

Місцевий господарський суд виходив з того, що передача природного газу в лютому 2023 року у спірному обсязі від позивача до відповідача в ПГС не відбулась, відповідно, право власності на природний газ до покупця не перейшло, у зв`язку з тим, що оператор газосховищ відхилив торгові сповіщення як позивача, так і відповідача з підстави «відсутність торгового сповіщення, що кореспондує».

Водночас суд звернув увагу, що обставини правомірності чи неправомірності дій третьої особи (оператора газосховищ) щодо відхилення торгових сповіщень від 28.02.2023 не входять в предмет доказування у цій справі, з огляду на предмет та підстави позову, а також склад учасників справ. 

Дослідивши зміст судових рішень у справах №  913/561/17, №  913/872/17, №  913/873/17, суд зазначив, що природний газ обсягом 88  508,631 тис.  куб.  м. позивачу не передавався, оскільки умови договорів боржником не виконано, тому не можна вважати позивача власником такого обсягу газу. 

Застосувавши при розгляді справи стандарт доказування «вірогідність доказів», закріплений у ст. 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд виснував про більшу вірогідність доведеності позиції відповідача про те, що господарська операція в лютому 2023 року з передачі природного газу обсягом 2  233,00 тис.  куб.  м. не відбулась у порівнянні із наданими доказами позивача на підтвердження того, що зобов`язання з передачі природного газу в лютому 2023 року були виконані належним чином.

Суд апеляційної інстанції в постанові погодився з висновками суду першої інстанції, додатково надавши оцінку суті доводів відповідача у відзиві та письмових поясненнях, аргументам позивача про те, що переданий відповідачу обсяг природного газу знаходиться в ПГС третьої особи і про те, що позивач є власником спірних обсягів газу. 

При цьому апеляційний суд врахував висновки Верховного Суду у постановах: від 05.04.2018 у справі №  914/1027/16 щодо питання застосування глави 48 ЦК України (виконання зобов`язання); від 25.02.2020 у справі №  910/8845/19 щодо неможливість переходу права власності на відповідні обсяги природного газу без здійснення відповідного адміністрування оператором такого переходу; від 19.12.2023 у справі №  918/337/23 щодо необхідності доведення факту знаходження відповідного обсягу природного газу в ПГС на момент передачі покупцю;  а також встановлені судами обставини у справі №  910/10186/15.

До спірних правовідносин суди попередніх інстанцій застосували, зокрема приписи ст. 11, 526, 532, 598, 599, 629, 655, 664 ЦК України.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «ЙЕ Енергія», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій ст. 3, 4, 15, 16, 525, 599, 626, 627, 628, 655, 692 ЦК України, а також наявність підстави касаційного оскарження за п.  1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, просить постановлені у справі судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи наявність підстав касаційного оскарження судових рішень за п. 1 ч.  2 ст. 287 ГПК України, позивач вказав, що при розгляді справи суд апеляційної інстанції не врахував висновків: 

Верховного Суду у постанові від 19.12.2023 у справі №  924/355/23, в результаті чого протиправно застосував Кодекс газосховищ, який не є актом цивільного законодавства, до правовідносин, які виникли з договору купівлі-продажу природного газу; 

Верховного Суду у постанові від 19.12.2023 у справі №  918/337/23, тому не дослідив обставини можливості відповідача розпоряджатися спірним обсягом природного газу, зокрема в подальшому відчужувати цей обсяг, і якими доказами це підтверджується; 

Вищого господарського суду України у постанові від 26.07.2016 у справі №  910/10186/15, якою залишено без змін судові рішення у зазначеній справі, та зазначено про те, що «…господарські суди установили, що відбір АТ «Укртрансгаз» в односторонньому порядку природного газу в обсязі 132  527,147  тис.  куб.  м., що оформлено актом від 25.12.20214, здійснений з порушенням Порядку доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 №  420, та з порушенням умов договору зберігання…», в результаті чого суд не зауважив, що газ у вказаному об`ємі фізично третьою особою не відбирався, отже, знаходиться в ПГС.

Ухвалою Верховного Суду від 16.05.2024 відкрито касаційне провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 

До Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу: 29.05.2024 - від відповідача, 31.05.2024 - від третьої особи, в яких наведено заперечення проти доводів касаційної скарги, висловлено прохання залишити  касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, врахувавши заперечення у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов таких висновків.

У ч. 1 ст. 300 ГПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив п. 1 ч.  2 ст. 287 ГПК України поширюється саме на подібні правовідносини.

Термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст. 

Отже, подібність правовідносин слід визначати з урахуванням обставин кожної конкретної справи та оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження за п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Перевіривши доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо питання застосування відповідних норм матеріального права, викладених у наведених позивачем постановах Верховного Суду, колегія суддів зазначає таке. 

У справі № 918/337/23 розглядались вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» до АТ «Рівнегаз» про визнання зобов`язання з передачі відповідного обсягу природного газу припиненим внаслідок виконання, проведеного належним чином. Аналізуючи положення ст. 509, 525, 526, 532, 598, 599 ЦК України, Верховний Суд виснував, що зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд. Також Верховний Суд звернувся до власних висновків щодо обов`язків оператора газорозподільної системи у контексті адміністрування передачі природного газу відповідного обсягу, викладених у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 910/8845/19.

Скасовуючи судові рішення про задоволення позову та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив про передчасність висновків, що позивач в рамках укладеного договору виконав зобов`язання та передав відповідачу природний газ у відповідному обсязі, оскільки суди попередніх інстанцій:

-          не розглянули заперечення відповідача, суть яких полягала не у запереченні проведення операції з придбання природного газу у позивача, а в тому, що у зв`язку із відхиленням оператором газосховищ торгового сповіщення на набуття газу від ТОВ «ЙЕ Енергія», немає підстав вважати, що господарська операція з передачі природного газу, яка оформлена відповідним актом, відбулася, а обмежилися лише формальним посиланням на те, що відповідачем не надано доказів відхилення оператором газосховищ торгових сповіщень;

-          вказали, що двосторонній акт приймання-передачі газу підтверджує отримання покупцем природного газу за договором, при цьому не надали оцінки п. 3.4, 3.5 договору, не спростували твердження відповідача про те, що відхилення оператором газосховищ торгових сповіщень як на відчуження газу, так і на його набуття, позбавило відповідача можливості розпоряджатися придбаним ним газом.

У справі №  924/355/23 предметом розгляду були вимоги ТОВ «ЙЕ Енергія» до АТ «Хмельницькгаз» про визнання зобов`язання з передачі відповідного обсягу природного газу припиненим внаслідок виконання, проведеного належним чином. Верховний Суд не знайшов підстав для формулювання правового висновку щодо  застосування розділу VIII Кодексу газосховищ у подібних правовідносинах, оскільки положення цього розділу не регулюють правила і момент набуття права власності, натомість, зазначив, що Кодекс газосховищ не є актом цивільного законодавства, тому він не може регулювати цивільні відносини, зокрема і щодо порядку виконання договорів, отже, до спірних відносин щодо переходу права власності на природний газ, який зберігається у газосховищах, застосуванню підлягають норми ЦК України. 

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій про задоволення позову та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій:

-          не дослідили належним чином обставини перебування природного газу у відповідному обсязі на зберіганні АТ «Укртрансгаз» з врахуванням наявних судових рішень та виконавчих проваджень, на які посилається позивач, та відповідних заперечень відповідача та АТ «Укртрансгаз» про відсутність цього товару в ПГС;

-          досліджували дії продавця щодо передачі товару, водночас не перевірили чи вчинив зі своєї сторони покупець дії з прийняття товару, адже у випадку, якщо покупець ухиляється від прийняття товару, який йому вже належить, він несе ризик випадкової загибелі речі.

Отже, з наведеного вбачається, що правовідносини у справах №  918/337/23, №  924/355/23 Верховного Суду є подібними до правовідносин у справі, яка розглядається, за усіма критеріями подібності. Втім, висновки Верховного Суду у наведених справах не є остаточними, а скасування судових рішень про задоволення позову та направлення цих справ на новий розгляд, ураховуючи обставини кожної з цих справ, зумовлено порушенням судами норм процесуального права щодо дослідження та надання об`єктивної оцінки аргументам учасників справи і всім зібраним у справі доказам, всебічного і повного з`ясування фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. 

У справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції, аналізуючи положення ст.  11, 526, 532, 598, 599, 629, 655, 664 ЦК України, зазначив, що зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд. Такий висновок щодо застосування наведених норм матеріального права не суперечить правовому висновку Верховного Суду у справі №  918/337/23 щодо питання застосування цих норм права, на яку здійснено посилання у касаційній скарзі.

Окрім того, зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду не вбачається, що висновки апеляційного суду щодо відсутності переходу права власності на природний газ у ПГС у спірному обсязі від позивача до відповідача мотивовані лише посиланням на Кодекс газосховищ. За правовою позицією Верховного Суду у справі №  924/355/23 таке питання регулюється положеннями ЦК України щодо порядку виконання договорів. Судом застосовано положення розділу VIII Кодексу газосховищ, які визначають порядок направлення, підтвердження або відхилення торгових сповіщень, який, в свою чергу, не встановлюється положеннями ЦК України.

Дослідивши надані учасниками справи докази, суди попередніх інстанцій встановили, що за умовами п. 1.1 договору купівлі-продажу природного газу від 15.04.2020 (в редакції додаткової угоди від 28.06.2022 №  21), укладеного між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець), продавець зобов`язується передати у власність покупця природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах договору. 

Фактичний обсяг переданого покупцеві газу визначається з урахуванням вимог, зокрема Кодексу газосховищ (п. 2.5 договору).

У договорі сторони погодили, зокрема такі умови щодо порядку передачі-приймання природного газу: 

продавець передає покупцю газ у віртуальній торговій точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у віртуальній торговій точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу або в ПСГ. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п.  3.1); 

приймання-передача газу протягом місяця здійснюється в рамках договірного обсягу відповідно добових обсягів вказаних у заявці покупця. Заявку з указаними добовими обсягами покупець подає у добу постачання (п. 3.2);

приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, підписані два примірники якого покупець, у зазначений в договорі строк, зобов`язується надати продавцеві, який, в свою чергу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник підписаного оригіналу акта або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. У випадку передачі газу у ПГС сторони складають додатково акт, який повинен містити відомості щодо фактичного об`єму газу, що передається у ПГС і погоджується з оператором газосховищ (п. 3.3, 3.4);

коригування обсягів газу оформляється покупцем у вигляді заявки (п. 3.5).

Виконання сторонами п. 3.3 договору підтверджується підписаним актом приймання-передачі від 28.02.2023 №  РГК83000098, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у лютому 2023 року у ПГС АТ «Укртрансгаз» природний газ обсягом 2  233,00 тис.  куб.  м.

Разом з тим, враховуючи, що природний газ у спірному обсязі передавався у ПГС, суд апеляційної інстанції не встановив обставин, а сторони не надали докази на підтвердження виконання ними п. 3.4, 3.5 договору та складання додатково акта з відомостями щодо фактичного об`єму газу, що передається у ПГС і погоджується оператором газосховищ з урахуванням вимог Кодексу газосховищ, а також оформлення відповідачем заявки на коригування обсягів газу, в результаті чого виснував, що спірний об`єм газу не був прийнятий відповідачем, тому АТ «Житомиргаз» було позбавлене можливості розпоряджатися таким обсягом природного газу.

Також суди не встановили обставин погодження оператором газосховища торгових сповіщень від 28.02.2023 на відчуження та набуття спірного обсягу природного газу, як того вимагає Кодекс газосховищ.

Так, 28.02.2023 позивач через інформаційну платформу газосховищ неодноразово  надавав торгові сповіщення на відчуження 2  233,00 тис.  куб.  м. природного газу в ПГС на користь АТ «Житомиргаз», яке того ж дня подавало дзеркальні торгові сповіщення на набуття такого обсягу природного газу, що підтверджується копіями скріншотів з інформаційної платформи АТ «Укртрансгаз».

Однак, вказані торгові сповіщення були відхилені оператором газосховищ із зазначенням причини «відсутність торгового сповіщення, що кореспондує», що вбачається з відповідного акта. Підставою для такого рішення АТ «Укртрансгаз» була обставина недостатності об`єму природного газу в ПГС на рахунку зберігання позивача, який заявлявся до відчуження та набуття, адже згідно з актом про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника від 10.03.2023, підписаним позивачем та третьою особою без зауважень та заперечень, у лютому 2023 року в ПГС ТОВ «ЙЕ Енергія» на рахунку зберігання на початок та кінець звітного місяця обліковувався газ в об`ємі 0,00013  тис.  куб.  м.

Отже, суди встановили вчинення як позивачем дій щодо передачі (відчуження) газу, так і відповідачем - щодо прийняття (набуття) його, втім, питання правомірності чи неправомірності дій оператора газосховищ щодо відхилення торгових сповіщень не досліджували, оскільки такі обставини не входять до предмета доказування у цій справі, враховуючи предмет та підстави позову, а також склад учасників справи.

З огляду на наведене суди правильно застосували, зокрема ст. 599 ЦК України до спірних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання зобов`язання позивача перед відповідачем в частині передачі природного газу у ПГС обсягом 2  233,000 тис.  куб.  м. в лютому 2023 року припиненим виконанням, проведеним належним чином.

Розглянувши доводи позивача, наведені в мотивування позовних вимог, зокрема що надання ним акта від 28.02.2023 та торгового сповіщення на відчуження є безумовною підставою вважати зобов`язання припиненим виконанням, проведеним належним чином, та заперечення відповідача проти цих доводів, апеляційний суд з`ясував, що суть доводів відповідача полягає не у запереченні проведення операції з придбання природного газу у позивача, а в тому, що у зв`язку із відхиленням оператором газосховищ торгових сповіщень на набуття та відчуження газу немає підстав вважати, що господарська операція з передачі природного газу, яка оформлена актом від 28.02.2023, відбулася, і на підтвердження таких заперечень відповідач надав скріншоти з інформаційної платформи оператора газосховищ щодо відхилення торгових сповіщень.

Досліджуючи обставини наявності природного газу у спірному обсязі в ПГС АТ «Укртрансгаз» на рахунку зберігання позивача та обставини належності цього газу позивачу на праві власності, суди встановили таке. 

Природний газ в обсязі 2  233,00  тис.  куб.  м. є частиною природного газу в об`ємі 88  508,631  тис.  куб.  м., який, в свою чергу, входить до складу 132  527,174  тис.  куб.  м. природного газу.

У справі № 910/10186/15 Господарський суд міста Києва рішенням від 03.12.2015, залишеним без змін згідно з постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016, за наслідками визнання недійсним правочину про відбір в односторонньому порядку АТ «Укртрансгаз» природного газу з ПГС ПАТ «Сєвєродонецьке об`єднання "Азот"» (далі - ПрАТ СДО «Азот»), оформленого актом від 25.12.2014, зобов`язав АТ «Укртрансгаз» поновити в обліку ПГС природний газ ПрАТ СДО «Азот» в об`ємі  132  527,174  тис.  куб.  м. 

Вищий господарський суд України постановою від 16.07.2016 залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції від 06.04.2016.

У справі №  913/561/17 Господарський суд Луганської області рішенням від 03.10.2017 зобов`язав ПрАТ СДО «Азот» передати природний газ в обсязі 2  969,611  тис.  куб.  м. на виконання договору від 01.03.2017 №  ПГ-17/01 ТОВ «РГК Трейдінг», правонаступниками якого з 15.01.2018 були Сумигаз, Чернівцігаз та Львівгаз в частині зобов`язання передати природний газ в загальному обсязі 2  969,611  тис.  куб.  м., правонаступником яких у виконавчому провадженні з 01.03.2021 стало ТОВ «ЙЕ Енергія».

За встановлених у наведеній справі обставин ПрАТ СДО «Азот» зобов`язання щодо передачі 2  969,611 тис.  куб.  м. природного газу не виконало. 

У справі №  913/872/17  Господарський суд Луганської області рішенням від 05.12.2017 замінив сторону у справі ТОВ «РГК Трейдінг» на Чернівцігаз, Львівгаз,  Дніпропетровськгаз,  Київоблгаз та зобов`язав ПрАТ СДО «Азот» передати на їх користь природний газ в загальному обсязі 21  756,357 тис.  куб.  м. на виконання договору від 01.03.2017 №  300, правонаступником яких у виконавчому провадженні з 09.08.2021 стало ТОВ «ЙЕ Енергія».

За встановлених у зазначеній справі обставин ПрАТ СДО «Азот» зобов`язання щодо передачі 21  756,357 тис.  куб.  м. природного газу не виконало.

У справі №  913/873/17  Господарський суд Луганської області рішенням від 23.01.2018 зобов`язав ПрАТ СДО «Азот» передати Закарпатгаз,  Дніпропетровськгаз, Хмельницькгаз, Чернігівгаз, Рівнегаз, Миколаївгаз, Чернівцігаз, Криворіжгаз, Львівгаз, Запоріжгаз, Фвано-Франківськгаз, Дніпрогаз, Житомиргаз природний газ  в загальному об`ємі 63  782,  663 тис.  куб.  м. на виконання договору від 01.03.20217 №  76-221, правонаступником яких у виконавчому провадженні з 26.04.2021 стало ТОВ «ЙЕ Енергія».

За встановлених у вказаній справі обставин ПрАТ СДО «Азот» зобов`язання щодо передачі 63  782,663 тис.  куб.  м. не виконало.

Таким чином, ТОВ «ЙЕ Енергія» стало новим кредитором ПрАТ СДО «Азот» у виконавчих провадженнях з виконання судових рішень у справах №  913/561/17, №  913/872/17, №  913/873/17 в частині зобов`язання передати природний газ в загальному об`ємі 88  508,631  тис.  куб.  м., що є частиною природного газу в обсязі 132  527,174  тис.  куб.  м., який АТ «Укртрансгаз» за рішенням суду у справі №  910/10186/15 зобов`язано поновити в обліку ПГС ПрАТ СДО «Азот».

Водночас суди встановили, що природний газ в обсязі 88  508,631  тис.  куб.  м. ТОВ «ЙЕ Енергія» від ПрАТ СДО «Азот» не передавався, що підтверджується інформацією з обліку руху в ПГС АТ «Укртрансгаз» за період з 01.01.2017 по 11.05.2023, а зі змісту постанови Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №  910/10186/15 вбачається, що АТ «Укртрансгаз» не вчинило дій з поновлення в обліку ПГС ПрАТ СДО «Азот» 132  527,174  тис.  куб.  м., отже, матеріалами справи не підтвердились обставини наявності спірного обсягу природного газу на рахунку зберігання позивача в ПГС АТ «Укртрансгаз».

У судах попередніх інстанцій позивач зазначав, що набув право власності на природний газ в об`ємі 88  508,631  тис.  куб.  м., до складу якого входить спірний обсяг газу, на підставі актів вилучення та передачі майна стягувачу від 22.06.2021 та від 28.09.2021, складених приватним виконавцем за результатами виконавчих проваджень у справах №  913/561/17, №  913/872/17, №  913/873/17.

Перевіряючи такі доводи позивача, суди з`ясували таке.

Приватним виконавцем відкрито виконавчі провадження: 01.02.2021 - з виконання судових рішень у справах №  913/561/17, №  913/872/17, 26.01.2021 - з виконання судового рішення у справі №  913/873/17.

Приватним виконавцем складено акти вилучення та передачі майна стягувачу:

від 22.06.2021, згідно з якими на виконання рішення суду у справі №  913/873/17 ТОВ «ЙЕ Енергія» передано в загальному 66  752,274 тис.  куб.  м. природного газу, який є частиною 132  527,147 тис.  куб.  м. газу, належить ПрАТ СДО «Азот» та знаходиться на зберіганні в ПГС АТ «Укртрансгаз», що підтверджується первинними документами та рішенням суду у справі №  910/10186/15;

від 28.09.2021, відповідно до яких на виконання судового рішення у справі №  913/872/17 ТОВ «ЙЕ Енергія» передано в загальному 21  756,357 тис.  куб.  м. природного газу, який є частиною 132  527,147 тис.  куб.  м. газу, належить ПрАТ СДО «Азот» та знаходиться на зберіганні в ПГС АТ «Укртрансгаз», що підтверджується первинними документами та рішенням суду у справі №  910/10186/15.

09.11.2021 та 10.11.2021 приватний виконавець виніс постанови про закриття виконавчих проваджень з виконання рішень суду у справах №  913/561/17 №  913/873/17, №  913/872/17 у зв`язку з фактичним їх виконанням у повному обсязі.

Водночас суди встановили, що:

12.07.2021 позивач та третя особа без зауважень та заперечень підписали акт про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника, згідно з якого у червні 2021 року в ПГС ТОВ «ЙЕ Енергія» закачано 3  226,020 тис.  куб.  м. газу та прийнято відповідно до підтверджених торгових сповіщень 6  000,000 тис.  куб.  м. газу, при цьому об`єм природного газу на рахунку зберігання на кінець звітного місяця становив 0,005 тис.  куб.  м.;

08.10.2021 позивач та третя особа без зауважень та заперечень підписали акт про рух природного газу в газосховищах, що обліковується на рахунку зберігання замовника, згідно з якого у вересні 2021 року в ПГС ТОВ «ЙЕ Енергія» закачано 4  840,021 тис.  куб.  м. газу та прийнято відповідно до підтверджених торгових сповіщень 9  940,000 тис.  куб.  м. газу, при цьому об`єм природного газу на рахунку зберігання на кінець звітного місяця становив 0,020  тис.  куб.  м.

З огляду на викладене суди зауважили, що інформація щодо обсягів природного газу, зазначена в актах від 22.06.2021 та від 28.09.2021 приватного виконавця, суперечить інформації, вказаній в актах від 12.07.2021 та 08.10.2021 про рух природного газу в ПГС, що обліковується на рахунку зберігання ТОВ «ЙЕ Енергія», і учасниками справи не надано доказів на спростування наведеного.

Встановивши, що приватний виконавець для складання актів від 22.06.2021 та 28.09.2021 не звертався до АТ «Укртрансгаз» із запитами щодо наявності в ПГС визначеного ним обсягу природного газу, тобто приватний виконавець не перевіряв фактичну наявність товару у ПГС на зберіганні третьої особи і доказів протилежного позивач не надав, суди відхилили аргументи ТОВ «ЙЕ Енергія» про набуття ним права власності на природний газ на підставі складених приватним виконавцем актів вилучення та передачі майна у зазначеному в них обсягах. 

Враховуючи вимоги касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 311 ГПК України підставою для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення є неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильне застосування норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення у цій справі в межах, передбачених ст.  300 ГПК України, Суд не вбачає підстав для скасування цих судових рішень і ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це просить ТОВ «ЙЕ Енергія» в касаційній скарзі, оскільки як рішення суду першої інстанції, так і постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального права, при цьому з врахуванням правових висновків Верховного Суду у постановах від 05.04.2018 у справі №  914/1027/16, від 25.02.2020 у справі №  910/8845/19, від 19.12.2023 у справах №  918/337/23 та №  924/355/23.

Доводи касаційної скарги позивача фактично зводяться до порушення судами норм процесуального права при встановленні обставин, оцінці доказів та аргументів учасників справи, проте касаційна скарга не обґрунтована підставою касаційного оскарження судових рішень за п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а за ст. 300 ГПК України предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги ТОВ «ЙЕ Енергія» та вказує на відсутність підстав для скасування постановлених у цій справі судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги ТОВ «ЙЕ Енергія», дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.

Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу ТОВ «ЙЕ Енергія» залишає без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» залишити без задоволення.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 та рішення Господарського суду Житомирської області від 08.11.2023 у справі №  906/710/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя                                                       Т. Є. Жайворонок

Судді:                                                                               А. А. Ємець

                                                                                        І. Б. Колос