ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/12277/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,
секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,
розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 (колегія суддів: Андрієнко В. В. - головуючий, Шапран В. В., Буравльов С. І.) та рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 (суддя Балац С. В.)
за позовом Корпорації «ТСМ ГРУП»
до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
про стягнення суми,
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1.          Корпорація «ТСМ ГРУП» (далі - Корпорація) звернулася із позовом до суду до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство) у якому, просила стягнути з відповідача 1  489  488, 64 грн інфляційних втрат та 218 007,75 грн трьох відсотків річних з 01.08.2021 по 31.01.2023.
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строк виконання грошового зобов`язання за договором, у зв`язку з чим були нараховані інфляційні втрати та три проценти річних.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 216  419,35 грн трьох процентів річних та 1  489  321,20 грн інфляційних втрат, в іншій частині позову відмовлено.
2.2          Судові рішення мотивовані тим, що відповідач порушив грошове зобов`язання за договором, тому вимоги позивача є частково обґрунтованими, оскільки здійснений ним розрахунок є арифметично невірним.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі заявник просить скасувати вищевказані судові рішення в частині задоволення позову щодо стягнення трьох процентів річних та в цій частині прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що судові рішення в оскаржуваній частині прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вважає, що суди не врахували правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №  902/417/18 (щодо зменшення 3% річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України).
4.          Мотивувальна частина
4.1          Суди встановили, що 25.10.2018 сторонами зі справи укладено договір на виконання комплексу робіт №  17/18, відповідно до умов пункту 1.1 якого відповідач зобов`язується оплатити, а позивач виконати роботи з теми: «Технічне переоснащення комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту північної частини периметра Южно-Української АЕС». Розробка робочої документації.
4.2          При цьому встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №  910/12285/21 (далі - Рішення), яке набрало законної сили 17.02.2022, стягнуто з Підприємства на користь Корпорації 4  831  380,00 грн основного боргу, 245  203,08 грн три проценти річних (з 02.08.2019 по 26.07.2021), 568  976,15 грн інфляційних втрат (з 02.08.2019 по 30.06.2021), 84  683, 40 грн витрат по сплаті судового збору, яке тривалий час відповідач не виконував.
4.3          Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.4          Предметом касаційного оскарження є судові рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних.
4.5          Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
4.6          Встановивши, що Рішення фактично виконане 27.01.2023, що підтверджується довідкою від 19.05.2023 №  01-42180, суди дійшли висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає задоволенню частково, з урахуванням дати виконання Рішення, а саме з 01.08.2021 по 26.01.2023.
4.7          Обґрунтовуючи виключний випадок касаційного оскарження, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, скаржник посилається на те, що суди ухвалили рішення в оскаржуваній частині без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №  902/417/18.
4.8          У цій постанові від 18.03.2020 у справі №  902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц (п8.35).
4.9          У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (п.8.38).
4.10          При цьому апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду в наведеній частині, погодився із викладеними у ньому висновками про те, що три проценти річних не є штрафною санкцією, тому вони не можуть бути зменшені на підставі приписів частини першої статті 233 Господарського кодексу України.
4.11          За таких обставин, доводи заявника касаційної скарги, які обґрунтовані постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №  902/417/18, знайшли своє підтвердження щодо подібності спірних правовідносин у справі №  910/12277/23.
4.12          Отже, висновки судів попередніх інстанцій про неможливість зменшення судом розміру трьох процентів річних є помилковими та такими, що не узгоджуються із вказаними висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пунктах 8.35, 8.38 постанови від 18.03.2020 у справі №  902/417/18.
4.13          Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Частиною 4 цієї статті визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
4.14          За наведених обставин Верховний Суд вважає за необхідне змінити оскаржувані судові рішення у цій справі, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
4.15          Разом з тим слід зазначити, що у справі, яка переглядається, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, доводи, викладені у касаційній скарзі, та межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 300 ГПК України, правові підстави для перегляду судом касаційної інстанції розміру стягнутих процентів річних у спірних правовідносинах, відсутні.
4.16          Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування судових рішень у цій частині, оскільки вони за своєю суттю є правильними та обґрунтованими.
4.17          За вказаних обставин касаційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а мотивувальні частини судових рішень підлягають зміні.
4.18          В іншій частині стягуваних коштів рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому відповідно до вимог частини 1 статті 300 ГПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.
4.19          Відповідно до положень статті 129 ГПК України судові витрати з касаційної скарги покладаються на заявника касаційної скарги.
Керуючись статтями 240, 300, 308, 309, 311, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити частково.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 у справі №  910/12277/23 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2023 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г. М. Мачульський

Судді                                                                                                    Л. І. Рогач

Є. В. Краснов