УХВАЛА

10 квітня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/18526/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В. , Студенець В.І. ,

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А. ,
представників учасників справи:
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Жегулін Ю.М. , Мостепанюк В.І. ,
ОСОБА_7 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_9 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_10 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_11 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_12 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_13 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_14 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_15 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_16 - не з`явився,
ОСОБА_17 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_18 - не з`явився,
ОСОБА_19 - не з`явився,
ОСОБА_20 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_21 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_22 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_23 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_24 - не з`явився,
ОСОБА_25 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_26 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_27 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_28 - не з`явився,
ОСОБА_29 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_30 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_31 - Кузяєв О.В. ,
ОСОБА_32 - Кузяєв О.В. ,
Національного Банку України - Кузьменко Ю.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023
та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2023
у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд)
до відповідачів:
1)           ОСОБА_7 ,
2)           ОСОБА_9 ,
3)           ОСОБА_10 ,
4)           ОСОБА_11 ,
5)           ОСОБА_12 ,
6)           ОСОБА_13 ,
7)           ОСОБА_14 ,
8)           ОСОБА_15 ,
9)           ОСОБА_16 ,
10)           ОСОБА_17 ,
11)           ОСОБА_18 ,
12)           ОСОБА_19 ,
13)           ОСОБА_20 ,
14)           ОСОБА_21 ,
15)           ОСОБА_22 ,
16)           ОСОБА_23 ,
17)           ОСОБА_24 ,
18)           ОСОБА_25 ,
19)           ОСОБА_26 ,
20)           ОСОБА_27 ,
21)           ОСОБА_28 ,
22)           ОСОБА_29 ,
23)           ОСОБА_30 ,
24)           ОСОБА_31 ,
25)           ОСОБА_32 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -  Національного Банку України 
про стягнення 2 679 888 731,86 грн,

В С Т А Н О В И В:
1.          У листопаді 2021 року Фонд звернувся з позовом до відповідачів (власників істотної участі та керівників банку) про солідарне стягнення шкоди (збитків) у розмірі 2 679 888 731,86 грн у порядку ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ч.5 ст.58 Закону "Про банки і банківську діяльність".
2.          Позовна заява обґрунтована тим, що:
- внаслідок неплатоспроможності та ліквідації Акціонерного товариства " Банк "Таврика " (далі - Банк) у 2012 році залишилися незадоволеними вимоги його кредиторів на суму 2 679 888 731,86 грн;
- у справі №910/12803/18 судами було встановлено факт доведення відповідачами Банку до неплатоспроможності, приховування реального фінансового стану банківської установи, а також остаточний обсяг незадоволених вимог кредиторів, який становив 2 679 888 731,86 грн; у задоволенні позовних вимог Фонду було відмовлено через пропуск позовної давності;
- позов у справі №910/12803/18 було подано у порядку ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; позов подавався від імені та в інтересах неплатоспроможного банку;
- 30.06.2021 прийнято Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення механізмів виведення банків з ринку та задоволення вимог кредиторів цих банків" №1588-ІХ (далі - Закон №1588-ІХ), яким доповнено ст.53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), внесено зміни до абз.15 ч.1 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та надано право Фонду після припинення неплатоспроможного банку пред`являти позови в інтересах його кредиторів.
3.          Підставою для звернення Фондом з цим позовом, зокрема, слугувало те, що відповідачі як керівники та особи, які приймали рішення щодо діяльності Банку, володіли повною інформацією про стан Банку, про порушення, які виявлялися тривалий час, вчиняли дії, які не лише не покращували ситуацію, що склалася, та не усували допущені порушення, а навпаки були спрямовані на задоволення інтересів конкретних юридичних осіб.
4.          Зважаючи на те, що після припинення Банку вимоги 6 898 кредиторів, зокрема, Фонду, залишилися незадоволеними на загальну суму 2 679 888 731,86 грн, а також те, що, на думку позивача, саме відповідачі довели Банк до неплатоспроможності, що призвело до заподіяння шкоди (збитків) його кредиторам, Фонд просить відшкодувати заподіяну шкоду (збитки) в розмірі незадоволених кредиторських вимог, що залишились після завершення ліквідації Банку.
5.           Господарський суд міста Києва рішенням від 18.05.2023 в задоволенні позову відмовив.
6.          Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, а відтак, про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між прийнятими рішеннями та будь-якими збитками, заподіяними саме кредиторам Банку. Суд першої інстанції вказав, що позивач не довів, що дії відповідачів були охоплені єдиним умислом і наміром щодо досягнення відповідних цілей, а саме доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності Банку.
7.           Північний апеляційний господарський суд постановою від 09.11.2023 апеляційну скаргу Фонду залишив без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови, а резолютивну частину рішення залишив без змін. 
8.          Постанова суду апеляційної інстанції мотивована, зокрема, таким:
-          рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2019, яке було залишено без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18, було встановлено факти протиправної поведінки відповідачів та заподіяної ними шкоди; Верховний Суд під час касаційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2019, у постанові від 07.10.2021 погодився із висновками суду першої інстанції, що відповідачі завдали шкоду у заявленій Фондом сумі 2 679 888 731,86 грн;
-          факти, які раніше були встановлені судовим рішенням у справі №910/12803/18, яке набуло законної сили, у частині завдання відповідачами шкоди у заявленій Фондом сумі 2 679 888 731,86 грн, є преюдиційними для розгляду справи №910/18526/21, а тому повторному доказуванню не підлягають;
-          також Господарський суд міста Києва у рішенні від 13.03.2019, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №910/12803/18, встановив, зокрема, що "Реєстр акцептованих вимог кредиторів Банку було затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду 08.07.2013, тоді як акт за результатами інвентаризації та формування ліквідаційної маси Банку (рішення, оформлене протоколом від 23.09.2013 №100/13), був затверджений Фондом 23.09.2013; враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №910/11027/18 щодо початку перебігу позовної давності, саме з 23.09.2013 Фонд був обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань Банку неможливе і шкоду вже завдано;  відповідачі у справі до ухвалення рішення судом першої інстанції заявили про застосування наслідків спливу позовної давності; враховуючи, що позовна давність сплинула 23.09.2016, з даним позовом Фонд звернувся лише 25.09.2018, тобто після спливу позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновків про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності; при цьому суд першої інстанції врахував, що Фонд не надав ні заяви про поновлення строку позовної давності, ні підтвердження наявності поважних причин її пропуску". 
-          та обставина, що позовна давність сплинула 23.09.2016, не потребує повторного доказування та встановлення;
-          відповідачі у справі №910/18526/21 також заявили про пропуск позовної давності для звернення з відповідним позовом;
-          зміни до Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на які посилається позивач, були прийняті лише 30.06.2021, тобто майже через 5 років після спливу позовної давності щодо стягнення шкоди з відповідачів у цій справі; закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі; 
-          відповідно, до правовідносин, учасником яких є Фонд як ліквідатор неплатоспроможного банку (який вчиняє дії з виявлення недостатності майна для розрахунків з кредиторами, виявлення нікчемних та сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з банком осіб, збитків, звернення з вимогами до пов`язаних з банком осіб, звернення з позовом до суду), мають застосовуватися редакції ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.58 Закону "Про банки та банківську діяльність", що були чинними станом на момент вчинення Фондом відповідних дій; водночас норми ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.58 Закону "Про банки і банківську діяльність" щодо підстав, розміру цивільно-правової відповідальності за завдану банку або його кредиторам шкоду є матеріально-правовими, а відтак до них застосовується принцип незворотної дії закону в часі;
-          при визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності, суд повинен керуватися тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме вчинення такими особами відповідних дій, тобто які виникли у 2010 - 2012 роках (пункти 131 - 148 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18);
-          позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц та від 21.08.2019 у справі №911/3681/17);
-          встановлене у ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" право Фонду звертатися до суду з відповідним позовом є нормою процесуального характеру, подання відповідного позову є процесуальним правом позивача; проте визначення вказаною нормою кола осіб, підстав відповідальності, а так само і встановлення спеціальної позовної давності є нормами матеріального права, у зв`язку чим доводи позивача в частині застосування норм, чинних на момент звернення позивача до суду, є необґрунтованими;
-           як встановив суд першої інстанції, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №910/11027/18, саме з 23.09.2013 Фонд обізнаний про те, що задоволення всіх зобов`язань Банку, зокрема перед кредиторами, неможливе і шкоду вже завдано; позивач, як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, не заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, оскільки вважав вказаний строк не пропущеним; оскільки позовна давність сплинула 23.09.2016, а з позовом Фонд звернувся лише у листопаді 2021, в задоволенні позову необхідно відмовити з мотивів пропуску позовної давності.
9.          20.12.2023 Фонд звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2023, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
10.          Скаржник в уточненій касаційній скарзі посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК:
1)          суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду: 
-          від 12.07.2022 в цій же справі, стосовно правової природи поданого Фондом позову та його відмінності від позову, який було пред`явлено в межах справи №910/12803/18, а також щодо спеціальної позовної давності за позовами, які подаються Фондом в порядку ч.1 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 
-          від 16.05.2018 у справі №757/34878/15-ц, від 09.09.2019 у справі №755/5789/17, від 12.12.2018 у справі №752/13711/16-ц, від 20.09.2018 у справі №753/23222/15-ц, від 26.09.2019 у справі №757/58254/16-ц, від 26.06.2019 у справі №757/172/16-ц, від 28.08.2019 у справі №295/12388/16-ц, від 30.06.2020 у справі №712/13267/17, про те, що встановити конкретний розмір збитків, завданих кредиторам неплатоспроможного банку, можна лише після закінчення ліквідаційної процедури; 
-          у справі №916/1489/22 (ухвалена після ухвалення оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції), щодо спеціальної позовної давності за позовами, які подаються Фондом в порядку ч.1 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 
-          від 27.09.2022 у справі №904/3864/21, щодо передчасності висновку про пропущення позовної давності;
2)          відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості притягнення до субсидіарної відповідальності членів комітетів банку, які не належали до керівників банку, за доведення банку до неплатоспроможності; відповідальність членів кредитного комітету перед вкладниками Банку може наступати в силу ч.3 ст.92 та ч.1 ст.1166 ЦК.
11.          Скаржник, зокрема, зазначає:
-          суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.07.2022 в цій же справі, про те, що підстави позову та суб`єктний склад сторін в цій справі та у справі №910/12803/18 є різними; у справах №910/18526/21 та №910/12803/18 заявлено різні види позовів, відповідно, обрахування початку перебігу позовної давності в цих справах є різним, і застосована апеляційним судом аналогія є помилковою; позов у цій справі є позовом про притягнення пов`язаних осіб неплатоспроможного банку до відповідальності за шкоду, завдану кредиторам Банку, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення процедури ліквідації, а не за шкоду, завдану Банку; Фонд отримує право на пред`явлення позову в інтересах вкладників тільки після завершення ліквідаційної процедури та припинення неплатоспроможного банку; відповідно, обрахування початку перебігу позовної давності до моменту виникнення права на позов не може вважатись законним; застосування правил визначення початку перебігу позовної давності для позовів про відшкодування шкоди, завданої банку, є невірним щодо позовів, які пред`являються в інтересах кредиторів неплатоспроможного банку після завершення процедури ліквідації;
-          зважаючи на висновки Верховного Суду у справах за позовами вкладників (кредиторів) неплатоспроможних банків про неможливість визначення розміру заподіяних їм збитків до закінчення ліквідаційної процедури банку, а також висновок Верховного Суду про те, що позов в цій справі є позовом Фонду про відшкодування шкоди (збитків), завданої кредиторам неплатоспроможного банку, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення процедури ліквідації, і відповідно визначити розмір шкоди (збитків) в цій справі можна було тільки після закінчення ліквідаційної процедури банку, початок перебігу позовної давності у цій категорії справ має обраховуватись з моменту визначення розміру шкоди, яка була заподіяна кредиторам банку, тобто після закінчення ліквідаційної процедури (посилається на постанови Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №757/34878/15-ц, від 09.09.2019 у справі №755/5789/17, від 12.12.2018 у справі №752/13711/16-ц, від 20.09.2018 у справі №753/23222/15-ц, від 26.09.2019 у справі №757/58254/16-ц, від 26.06.2019 у справі №757/172/16-ц, від 28.08.2019 у справі №295/12388/16-ц, від 30.06.2020 у справі №712/13267/17);
-          відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.07.2022 у цій справі (№910/18526/21) до позову Фонду в цій справі застосовується спеціальна позовна давність, а саме протягом трьох років після внесення запису про припинення банку як юридичної особи;
-          у постанові Верховного Суду від 27.09.2022 у справі №904/3864/21 наведено такий висновок щодо позовної давності: "Отже, у разі недостатності майна банку норма ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" наділяє Фонд правом звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди заподіяної кредиторам та/або банку. Норма ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містила заборони для Фонду звернутися до суду з позовом після ліквідації Банку, а навпаки, враховуючи спеціальний статус Фонду, визначала, що ліквідація неплатоспроможного банку не припиняє таке право (абз.2 ч.1 ст.52) та не є підставою для звільнення від відповідальності пов`язаної з банком особи (абз.4 ч.5 ст.52). До того ж, таку прогалину у нормі було усунено законодавцем шляхом ухвалення Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення механізмів виведення банків з ринку та задоволення вимог кредиторів цих банків" від 30.06.2021 №1588-ІХ. Указаним законом було доповнено ст.52, зокрема, ч.7, абз.2 якої передбачено, що Фонд має право звертатися з такими позовами протягом процедури ліквідації банку та протягом трьох років після внесення запису про припинення банку як юридичної особи (спеціальна позовна давність)";
-          суд першої інстанцій дійшов висновку, що члени комітетів, за відсутності у них статусу члена правління, не належали до категорії керівників Банку і, відповідно, не могли нести відповідальність за доведення Банку до неплатоспроможності, оскільки ч.5 ст.58 Закону "Про банки і банківську діяльність" в редакції, чинній протягом 2011-2012 років, передбачала відповідальність за доведення банку до неплатоспроможності тільки власників істотної участі та керівників банку; Фонд вважає, що факт заподіяння відповідачами ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 та ОСОБА_34 збитків кредиторам неплатоспроможного банку сам по собі може вважатись достатньою підставою для притягнення їх до відповідальності; відповідальність відповідачів за шкоду (збитки), завдану кредиторам Банку, вимоги яких залишилися незадоволеними після завершення процедури ліквідації, встановлюється, в тому числі ст.1166 ЦК; суд першої інстанції помилково не застосував ст.1166 ЦК до спірних правовідносин (посилається на висновки щодо відповідальності пов`язаних осіб за шкоду, заподіяну Банку, викладені у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18);
-          суд апеляційної інстанції правильно встановив вину відповідачів у доведенні Банку до неплатоспроможності, проте безпідставно застосував позовну давність за аналогією зі справою №910/12803/18.
12.          Верховний Суд ухвалою від 11.03.2024 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду, а її розгляд призначив у відкритому судовому засіданні на 10.04.2024. 
13.          Дослідивши матеріали справи та касаційної скарги Фонду, Верховний Суд дійшов такого висновку.
14.          Верховний Суд ухвалою від 08.02.2024 іншу справу №916/3724/21 передав на розгляд палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Корпоративна палата) для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №916/1489/22 (саме з моменту припинення банку як юридичної особи, кредиторам, вимоги яких до банку не були задоволені, а погашені через недостатність майна банку, була завдана шкода (для них наступили негативні майнові наслідки), відтак у спорі, де Фонд звертається з позовом до пов`язаних з банком осіб від власного імені в інтересах кредиторів банку, позовну давність слід відраховувати саме з моменту внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку).
15.          Верховний Суд в ухвалі від 08.02.2024 у справі №916/3724/21 зазначив, що розмір недостатності майна банку для задоволення вимог всіх кредиторів має бути виявлений Фондом на підставі затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів та акта формування ліквідаційної маси банку шляхом відповідних розрахунків; негативні наслідки від неправомірних дій пов`язаних із банком осіб для кредиторів банку настають саме з моменту віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження у банку тимчасової адміністрації.
16.          Колегія суддів в ухвалі від 08.02.2024 також вказала, що у випадку, коли процедура ліквідації банку розпочалась до набрання чинності ч.7 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тобто до 30.06.2021), і при цьому з моменту затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів або акта формування ліквідаційної маси банку визначений законодавством трирічний строк позовної давності, станом на дату набрання чинності ч.7 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (30.06.2021) не закінчився, то у такому випадку позовну давність слід обраховувати з урахуванням приписів ч.7 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
17.          Корпоративна палата ухвалою від 21.02.2024 прийняла справу №916/3724/21 до розгляду.
18.          Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
19.          Згідно з п.11 ч.1 ст.229 ГПК провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.7 ч.1 ст.228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
20.          Враховуючи предмет та підстави позову, підстави касаційного оскарження, доводи Фонду у справі, що переглядається, та передачу на розгляд Корпоративної палати справи №916/3724/21 для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №916/1489/22, щодо моменту початку відрахування позовної давності у спорах за позовом Фонду від власного імені в інтересах кредиторів банку до пов`язаних з банком осіб, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі №910/18526/21 до завершення перегляду Корпоративною палатою справи №916/3724/21.
Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В
Зупинити касаційне провадження у справі №910/18526/21 за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 до завершення перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/3724/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                 О. Кібенко 

Судді                                                                                                      

С. Бакуліна В. Студенець