ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  920/89/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Могил  С.  К., Рогач  Л.  І.,
секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохім-Партнер»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 (колегія суддів: Коробенко  Г.  П. - головуючий, Кравчук  Г.  А., Козир  Т.  П.) та рішення Господарського суду Сумської області від 15.06.2023 (суддя  Заєць  С.  В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Франдеса Україна»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохім-Партнер»
про стягнення грошових коштів,
за участю: відповідача Бонтлаб В.В. (адвокат)
ВСТАНОВИВ:
1          Короткий зміст позовних вимог
1.1          Товариство з обмеженою відповідальністю «Франдеса Україна» (далі - ТОВ «Франдеса Україна») звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохім-Партнер» (далі - ТОВ «Агрохім-Партнер») про стягнення 2  178  821,77  грн заборгованості, з якої 1  445  421,35  грн - основний борг, 21  780,32  грн - пеня, 279  429,75  грн - штраф та 432  190,35  грн - доплата скоригованої загальної вартості поставленого товару у гривневому еквіваленті.
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 04.11.2021 №  ФУ11-22/СВВ-49 (далі - Договір поставки) щодо повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.
2          Короткий зміст судових рішень
2.1          Рішенням Господарського суду Сумської області від 15.06.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 1  445  421,35  грн, пеню в розмірі 10  890,16  грн, штраф у розмірі 139  714,87  грн та доплату скоригованої загальної вартості поставленого товару у гривневому еквіваленті в сумі 432  190  грн; в решті позову відмовлено.
2.2          Судові рішення мотивовані тим, що відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі в обумовлені договором строки. При цьому суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу (на 50  %).
3          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі відповідач просить скасувати вищевказані судові рішення в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
3.2          Скарга з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального і порушенням норм процесуального права, без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду.
3.3          ТОВ «Агрохім-Партнер» вважає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах «щодо порядку та умов грошового виконання однією стороною договірних зобов`язань коли засновники та керівники іншої сторони договору були громадянами республіки білорусь, котра підтримує російську федерацію - державу, яка здійснює збройну агресію проти України».
3.4          Касаційна скарга також подана на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України з посиланням на пункт 8 частини 1 статті 310 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій не залучили до участі у справі слідчого  Подільського УП ГУНП у місті Києві Цимбалюка Мирона Дмитровича та ОСОБА_1 у якості третіх осіб, які на заявляють самостійних вимог на предмет спору.
3.5          Позивач у відзиві на касаційну скаргу заперечує викладені в ній доводи і, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
4          Мотивувальна частина
4.1          Суди встановили, що між ТОВ «Франдеса Україна» (постачальник) та ТОВ «Агрохім-Партнер» (покупець) укладено Договір поставки, за умовами якого:
постачальник у порядку та на умовах, передбачених Договором, зобов`язався поставити засоби захисту рослин (далі - товар), а відповідач - прийняти товар та оплатити його вартість згідно зі специфікаціями та/або додатками до цього Договору, які є його невід`ємною частиною (пункт 1.1);
сума Договору дорівнює сумарній вартості товару, що поставляється згідно видаткових накладних до цього договору (пункт 1.3);
моментом постачання і переходу права власності на товар, а також усі пов`язані з ним ризики, переходять від позивача до відповідача в момент приймання-передачі товару, про що свідчить факт підписання сторонами видаткової накладної на передачу товару (пункт 3.3);
платіж за поставлений товар здійснюється відповідачем безготівковим перерахуванням суми платежу на рахунок позивача згідно специфікації на кожну партію товару, яка є невід`ємною частиною цього Договору (пункти 5.1, 5.2);
у разі порушення строків і порядку виконання зобов`язання по оплаті (часткової оплати/передоплати) товару, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період нарахування пені, від простроченої суми за кожний день прострочення платежу (пункт 6.5);
у разі порушення строків і порядку виконання зобов`язання по оплаті (часткової оплати) товару більш ніж на 5 робочих днів відповідач зобов`язується додатково сплатити позивачу штраф у розмірі 5  % від вартості неоплаченої партії товару за кожне порушення, а також відшкодувати всі збитки, які позивач зазнав у зв`язку із несвоєчасною оплатою покупцем вартості товару за даним Договором (пункт 6.6).
4.2          Також суди встановили, що відповідно до пункту 2.1 специфікацій №  2, №  5, №  7 до Договору поставки ціна товару встановлена за домовленістю сторін в гривнях, також сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті - долар США по курсу продажу долара США за гривню на міжбанківському валютному ринку на дату підписання специфікації за даними сайту: http://minfin.com.ua/currency/mb/, а в разі неможливості вільного використання ресурсу - в інший спосіб підтвердити курс продажу долару США до гривні на міжбанківському валютному ринку України. Оплата товару (виконання зобов`язання) передбачено у гривні згідно з пунктом 2.3 Специфікацій.
4.3          Згідно з пунктом 2.3 цих специфікацій до Договору поставки, зважаючи на те, що товар є імпортованим, сторони домовились у разі збільшення курсу долара США до моменту оплати товару (внесення чергового платежу) в порівнянні з курсом на момент підписання специфікації, сума, що підлягає оплаті за товар, визначається безпосередньо на момент оплати і збільшується пропорційно збільшенню зазначеного валютного курсу.
4.4          При цьому суди встановили, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на виконання умов Договору та згідно із специфікаціями.
4.5          Так, відповідно до специфікацій до Договору поставки та видаткових накладних загальна (сумарна) вартість поставленого позивачем відповідачу товару за Договором складає 6  208  061,40 грн.
4.6          Водночас відповідач частково погасив заборгованість за Договором поставки, а саме: 11.11.2021 на суму 1  242  952,13  грн; 30.11.2021 на суму 2  900  221,63  грн; 03.12.2021 на суму 18  750,96  грн; 21.01.2022 на суму 478  958,40  грн; 28.01.2022  на суму 85  214,05  грн; 31.01.2022 на суму 36  542,88  грн.
4.7          Станом на 08.12.2022 заборгованість за поставлений товар в загальному розмірі складає 1  445  421,35  грн, у тому числі ПДВ, а саме по специфікаціям: №  2 від 30.11.2021 на загальну суму 43  752,24  грн, у тому числі ПДВ; №  5 від 21.01.2022 на загальну суму 1  117  569,60  грн, у тому числі ПДВ; №  6 від 27.01.2022 на загальну суму 198  832,79  грн, у тому числі ПДВ; №  7 від 28.01.2022, на загальну суму 85 266,72 грн, в тому числі ПДВ.
4.8          За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
4.9          Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.10          Причиною спору зі справи стало питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості за Договором поставки та зменшення пені і штрафу.
4.11          Задовольняючи позовні вимоги в частині основного боргу та доплати скоригованої загальної вартості поставленого товару у гривневому еквіваленті, суд першої інстанції виходив з доведеності факту поставки товару наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, тоді як відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі в обумовлені Договором строки.
4.12          При цьому суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, частково задовольнивши клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, зменшив їх на 50  %.
4.13          Відповідач підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, обґрунтував тим, що суди при зменшенні пені та штрафу на 50  % (а не на 95  %, як просив відповідач) не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №  903/545/17, від 04.05.2018 у справі №  917/1068/17, від 01.08.2019 у справі №  922/2932/18, від 08.10.2019 у справі №  922/2930/18, від 08.10.2019 у справі №  923/142/19, від 09.10.2019 у справі №  904/4083/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №  902/417/18 та у постанові Верховного Суду України від 08.11.2010 у справі №  3-12г10, щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України).
4.14          Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
4.15          Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.
4.16          Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що реалізуючи свої повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання; ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін; дії/бездіяльність кредитора, тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №  910/8396/20 та в інших постановах).
4.17          Аналіз висновків, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях у справі, що розглядається, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки (щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій) не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст спірних правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.
4.18          При цьому апеляційний господарський суд урахував, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і це питання вирішується господарським судом згідно із вимогами статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
4.19          За таких обставин апеляційний господарський суд визнав правильним висновок господарського суду першої інстанції про те, що в цьому випадку наявні правові підстави для зменшення пені та штрафу на 50  %.
4.20          Також у контексті підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ТОВ «Агрохім-Партнер» стверджує про неврахування судами висновків Верховного Суду щодо неможливості одночасного покриття позивачеві матеріальних втрат від знецінення коштів, передбачених договором за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати, та стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму грошового зобов`язання, вираженого в гривнях.
4.21          Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №  296/10217/15-ц, на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, викладено висновок про те, що: у  випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти; таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.03.2017 у справі №  6-284цс17; крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.11.2019 у справі №  130/1058/16, від  23.10.2019 у справі №  369/661/15-ц, від 23.09.2019 у справі №  638/4106/16-ц, від 20.02.2019 у справі №  638/10417/15-ц та від 11.10.2018 у справі №  905/192/18; отже висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності стягнення на користь фізичної особи інфляційних нарахувань з урахуванням їх правової природи є помилковими, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені шляхом застосування судом апеляційної інстанції еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США.
4.22          За таких обставин у справі №  296/10217/15-ц Велика Палата Верховного Суду скасувала постанову апеляційного суду в частині вирішення позовної вимоги про стягнення інфляційних нарахувань з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в позові.
4.23          Водночас у межах справи №  920/89/22, що розглядається, вимоги про стягнення інфляційних втрат взагалі не заявлялися.
4.24          Крім того доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо застосування стандарту доказування у спірних правовідносинах із посиланням на висновки Верховного Суду, зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що згідно статті 300 ГПК України не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.
4.25          Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
4.26          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №  233/2021/19 викладено правову позицію, відповідно до якої на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
4.27          Отже, для розгляду касаційної скарги у межах підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України необхідно встановити, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норму права, всупереч наявним висновкам Верховного Суду щодо застосування такої норми у правовідносинах, які є подібними зі справою, яка розглядається.
4.28          Згідно пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.29          Оскільки висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, касаційне провадження, відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю.
4.30          Відповідач у касаційній скарзі стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3.3 цієї постанови).
4.31          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає незгода з ним.
4.32          Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Суд зазначає, що обставини щодо неправильного застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права під час касаційного провадження не підтвердилися, оскільки доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, а також перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі.
4.33          Так, суд апеляційної інстанції перевірив аргументи відповідача стосовно неможливості виконання грошового зобов`язання за Договором поставки, оскільки засновниками позивача є громадяни Республіки Білорусь.
4.34          Суд апеляційної інстанції встановив, що ТОВ «Франдеса Україна» створене за законодавством України, бенефіціарними власниками цього Товариства є громадяни України та зобов`язання, що виникли між позивачем та відповідачем у межах цього спору, не підпадають під заборони, встановлені постановою Правління Національного банку України від 24.02.2022 №  18.
4.35          Скаржник у касаційній скарзі цих обставин у відповідності із вимогами частини 2 статті 287 ГПК України не спростував.
4.36          Крім того, скаржник у касаційній скарзі у спосіб, визначений частиною 2 статті 287 ГПК України, не довів наявності правових підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у контексті відтермінування свого грошового зобов`язання до завершення дії воєнного стану на території України.
4.37          Також Верховний Суд вважає безпідставними твердження відповідача про наявність підстави для скасування судових рішень у справі, передбаченої пунктом 8 частини 1 статті 310 ГПК України, у зв`язку з незалученням до участі у справі слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києві Цимбалюка Мирона Дмитровича та ОСОБА_1 у якості третіх осіб, які на заявляють самостійних вимог на предмет спору.
4.38          При цьому скаржник посилається на те, що із врахуванням протоколу обшуку від 02.09.2022 слідчого Подільського УП ГУНП у місті Києві Цимбалюка Мирона Дмитровича та акта прийому-передачі вилученого майна під час обшуку від 02.09.2022 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 42022102070000131 від 20.04.2022, у відповідача було вилучено та передано на відповідальне зберігання іншій особі - ОСОБА_1 майно (товар), що є предметом Договору поставки.
4.39          Водночас відповідач аргументи щодо зазначених обставин та про матеріально-правовий чи процесуально-правовий зв`язок таких обставин зі справою, що розглядається, в судах попередніх інстанцій не наводив.
4.40          Верховний Суд неодноразово наголошував, що рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі №  904/897/19).
4.41          Зі змісту рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції не вбачається, що в мотивувальній частині зазначених судових рішень наявні висновки суду про певні права, інтереси та обов`язки або у резолютивній частині рішень суди прямо зазначили про права, інтереси та обов`язки Цимбалюка Мирона Дмитровича та ОСОБА_1 .
4.42          Отже, доводи відповідача щодо порушення судами норм процесуального права не підтвердились.
4.43          Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
4.44          З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій у цій частині касаційного перегляду, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
4.45          Згідно з приписами статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 240, 296, 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохім-Партнер» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 у справі №  920/89/23, відкрите за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, закрити.
В іншій частині касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохім-Партнер» залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г.  М. Мачульський

Судді                                                                                                    С.  К. Могил

                                                                                                    Л.  І. Рогач