УХВАЛА

07 червня 2024 року 
м. Київ

cправа №  916/1452/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І.Д. - головуючої, суддів - Вронської Г.О., Губенко Н.М.,

розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Аленін О.Ю., судді - Богатир К.В., Філінюк І.Г.)
від 15.04.2024

у справі за позовом Обслуговуючого кооперативу "Золоті ключі - 1"
до  ОСОБА_1 
про стягнення 340 574,64 грн,

ВСТАНОВИВ:
1.          У квітні 2023 року Обслуговуючий кооператив "Золоті ключі - 1" (далі - позивач, Кооператив) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка, ОСОБА_1 ) про стягнення 340 574,64 грн членських внесків, комунальних послуг, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних.
2.          Позов обґрунтовано тим, що відповідачка, яка є асоційованим членом позивача, не виконує власних зобов`язань щодо своєчасної сплати всіх видів встановлених внесків та платежів у порядку, строки та розмірах, визначених органами управління Кооперативом.
3.          Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.11.2023 у цій справі у задоволенні позову відмовлено повністю.
4.          Суд першої інстанції дійшов висновку щодо недоведеності позивачем наявності такої заборгованості у відповідача.
5.          Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 109 473,96 грн основного боргу, 11 251,98 грн інфляційних втрат та 3 441,42 грн трьох процентів річних скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог, в решті рішення залишено без змін.
6.          Суд апеляційної інстанції щодо питання юрисдикції цього спору дійшов висновку, що у цьому конкретному випадку, з урахуванням наявності судового рішення (справа № 522/9522/21), яке набрало законної сили, про закриття цивільного провадження та роз`яснення позивачеві, що такі спори підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, та приймаючи до уваги приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає доступ до суду одним з аспектів гарантії справедливого судочинства, з метою недопущення обмеження заявника у доступі до суду, саме ця справа має розглядатись в порядку господарського судочинства.
7.          Апеляційний господарський суд частково задовольняючи позов виходив з того, що зобов`язання відповідачки, як члена Кооперативу, зі сплати членських внесків встановлено Законом України  "Про кооперацію", а їх розміри - рішенням загальних зборів, які є чинними та відповідачами не оспорювалися, тому відповідачка, як асоційований член Кооперативу повинна виконувати рішення загальних зборів, оскільки вони мають для неї обов`язковий характер. Доводи відповідача, так і суду першої інстанції про ненадання позивачем Статуту Кооперативу у редакції, що була чинною станом на час виникнення (нарахування) спірної заборгованості відхиляються, оскільки розмір членських внесків, які мають щомісячно сплачувати відповідачка визначено рішеннями загальних зборів членів Кооперативу. Також суд дійшов висновку щодо підключення земельних ділянок відповідачки до мереж Кооперативу, а тому розмір членського внеску визначається саме з урахуванням того, що земельні ділянки відповідачки приєднані до інженерних мереж кооперативу; загальна сума членських внесків, відрахувань в резервний фонд та додаткових членських внесків в спеціальний фонд розвитку за заявлений позивачем період з 01.01.2022 по 01.03.2023 складає 198   144,96 грн; за цей період відповідачкою було перераховано на користь позивача членські внески у розмірі 88   671,00 грн, тому загальна сума заборгованості по членським внескам, відрахуванням в резервний фонд та додатковим членським внескам в спеціальний фонд розвитку за заявлених позивачем період складає 109   473,96 грн, докази їх сплати відсутні, тому позов у цій частині підлягає задоволенню.
8.          Щодо заявленої позивачем до стягнення заборгованості з комунальних послуг у розмірі 79   918,00 грн, суд дійшов висновку, що в цій частині останній не довів наявності у відповідачки заборгованості за комунальними платежами.
9.          Стосовно заявленої позивачем до стягнення заборгованості з пені суд зазначив, що позивачем не надано, а наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження визначення головою кооперативу розміру (відсотку) пені, який має бути розрахований з урахуванням заборгованості, яка виникла у відповідачки, та прийняття рішення загальними зборами кооперативу про її затвердження, що відповідно позбавляє суд можливості здійснити розрахунок пені самостійно, тому відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині. Також суд здійснив власний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат та визначив, що за період з 01.01.2022 по 01.03.2023 з урахуванням боргу у розмірі 109   473,96 грн, три проценти річних складають 3 815,09 грн, а інфляційні втрати 12   461,35 грн.
10.          13.05.2024 ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду через систему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині скасування рішення суду першої інстанції, та залишити рішення Господарського суду Одеської області від 20.11.2023 в силі.
11.          Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
12.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
13.          Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
14.          Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
15.          Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
16.          Позов у цій справі подано у 2023 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.20233 встановлено у розмірі 2 684, 00 грн.
17.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
18.          Предметом позову у цій справі є стягнення 340 574,64 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 684,00 грн = 1 342 000, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою.
19.          У касаційній скарзі відповідачка наводить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 287 ГПК України, в обґрунтування яких зазначає, що суд апеляційної інстанції:
-          порушив правила юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 ГПК України, оскільки вважає, що суд не врахував, що предметом позову у справі № 522/9522/21, за яким було прийнято рішення Одеським апеляційним судом від 01.11.2022 була заборгованість за період з листопада 2020 року і станом на 20.05.2021 у розмірі 102 154,00 грн, яка не є предметом позову у справі № 916/1452/23, тобто  позивач звернувся з іншим предметом позову до відповідача у 2023 році у цій справі за спірний період заборгованості зі сплати членських внесків з грудня 2021 року по січень 2023 року включно, і суд не врахував висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 750/319/18;
-          неправильно застосував норми статей 8 та 12 Закону України "Про кооперацію", і зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо презумпції достатності та належності для обов`язку сплати членом кооперативу лише рішень зборів членів кооперативу без надання та дослідження статуту кооперативу на підставі і у порядку якого такі рішення приймалися;
-          не з`ясував, яким документом визначався розмір членських внесків у спірний період, їх розмір та порядок сплати, та яким чином ця інформація доводилася до членів кооперативу; скаржниця зазначає, що надані протоколи загальних зборів членів кооперативу без надання статуту на підставі якого вони збиралися, є неналежним доказом у справі.
20.          Водночас, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України визначає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
21.          У касаційній скарзі скаржниця не зазначила жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. 
22.          Таким чином, скаржниця не дотримала умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 340 574,64 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
23.          При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
24.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
25.          Зважаючи на те, що скаржниця не зазначила підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини другої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 916/1452/23 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2024.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча                                                                                  І. Кондратова

Судді                                                                                            Г. Вронська

                                                                                                     Н. Губенко