ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року 
м. Київ

Справа №  916/47/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г.,
суддів: Білоуса В. В., Картере В. І., 
за участю секретаря судового засідання Заріцької Т. В., 

учасники справи:
представник позивача - Пахомова О. А., 
представник відповідача - Сідєльніков А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 
у складі колегії суддів: Діброва Г. І. (головуючий), Принцевська Н. М., Ярош  А.  І.
та на рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 
у складі судді Літвінова С. В.
у справі № 916/47/22
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"   
до Акціонерного товариства "Одесагаз"
про стягнення коштів, 

На розгляд Суду постало питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з оператора газорозподільних систем на користь оператора газотранспортної системи вартості безпідставно набутого майна - природного газу.

ВСТАНОВИВ
Обставини справи 
1.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.02.2017 № 201, ліцензіат (Акціонерне товариство "Укртрансгаз", далі - АТ "Укртрансгаз") надає послуги транспортування природного газу за тарифами, встановленими НКРЕКП згідно з методологією визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу. 
2.          Акціонерне товариство "Одесагаз" (далі - АТ "Одесагаз") здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на підставі Ліцензії АЕ № 295532 з безстроковим терміном дії виданої згідно постанови НКРЕКП від 15.12.2015 в межах території міста Одеса та Одеської області, де знаходяться газорозподільні мережі, що перебувають у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ "Одесагаз" з метою його фізичної доставки споживачам.
3.          У справі № 916/3201/19 та у справі №916/2467/19 встановлено неукладеність  між АТ "Укртрансгаз" та АТ "Одесагаз"  договорів транспортування природного газу з огляду на неузгодженість між сторонами такої істотної умови, як предмет договору.
4.          У січні 2022 року АТ "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до АТ "Одесагаз", у якому просило стягнути з відповідача на свою користь вартість безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 2 639 200 346,31 грн. 
5.          28.01.2022 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд першої інстанції стягнути з АТ "Одесагаз" на свою користь вартість безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 5 135 389 329,84 грн. 
6.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом вересня-грудня 2018 року, січня, лютого, липня - грудня 2019 року АТ "Одесагаз" безпідставно набуло з газотранспортної системи для покриття власних виробничо-технічних витрат природний газ в загальному обсязі 73 454 050, 07 куб.м., власником якого є АТ "Укртрансгаз".
7.          З посиланням на встановлені у справах № 916/3201/19 та №  916/2467/19 обставини неукладеності договорів транспортування природного газу №1512000741    від 01.03.2016 та    №1904000228 від 29.03.2019, відсутності договірного врегулювання правовідносин сторін між оператором ГРС та оператором ГРМ щодо транспортування природного газу у спірний період, позивачем заявлено до відповідача вимоги на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України про стягнення грошових коштів, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу, з посиланням позивача на відбір відповідачем природного газу за відсутності у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору.
8.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження своєї правової позиції позивачем до позовної заяви було надано суду наступні документи:
- звіти (алокації) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, відібраного з точки виходу АТ "Одесагаз", між замовниками послуги транспортування (постачальниками) та звітами проділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу АТ "Одесагаз", між замовниками послуг транспортування в розрізі їх контрагентів - споживачів за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року. При цьому, зазначені звіти складені і підписані відповідачем як оператором газорозподільної мережі, та надані позивачу на виконання обов`язку, встановленого п. 1 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС;
- договори про закупівлю природного газу, укладені між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") та АТ "Укртрансгаз" від 15.12.2017, від 22.12.2017, від 04.01.2018, від 28.08.2018, від 30.07.2019, від 30.10.2019, 28.11.2019, додаткові угоди до них, акти приймання - передачі природного газу. При цьому, як встановлено апеляційним судом, за п. 1.2., 1.1. вказаних договорів, предметом закупівлі був природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування;
- договори про закупівлю природного газу від 28.08.2018 року, від 25.09.2018, укладені між ТОВ "Трагіфура Юкрейн" та АТ "Укртрансгаз", додаткові угоди до них, акти приймання - передачі природного газу від 30.09.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 28.02.2019. При цьому, як встановлено апеляційним судом, за п. 1.2. вказаного договору, предметом закупівлі був природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування;
- договори про закупівлю природного газу від 25.09.2018 року, від 22.11.2018 року, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еру Трейдінг" та АТ "Укртрансгаз", додаткові угоди до них, акти приймання передачі природного газу від 30.09.2018 року, від 31.10.2018 року, від 30.11.2018 року, від 31.12.2018 року, від 31.01.2019 року, від 28.02.2019 року;
- договір про закупівлю природного газу від 27.05.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" та АТ "Укртрансгаз", додаткові угоди до нього, акти приймання передачі природного газу від 31.08.2019, від 30.11.2019;
- договори про закупівлю природного газу від 27.05.2019, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" та АТ "Укртрансгаз", додаткові угоди до них, акти приймання передачі природного газу від 30.07.2019, від 30.09.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019;
- акти наданих послуг балансування обсягів природного газу за вересень- грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року;
- рахунки-фактури за послуги балансування обсягів природного газу за період з 30.09.2018 по лютий 2019 року;
- розрахунки вартості послуг балансування; 
- звіти за точками входу/виходу замовника послуг транспортування, складеними оператором ГТС на підставі даних про місячний небаланс АТ "Одесагаз" послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС та надіслані на адресу АТ "Одесагаз";
- довідки №1 про добові небаланси АТ "Одесагаз", що виникли внаслідок відбору природного газу для витрат оператора газорозподільної системи за період з липня 2019 року по грудень 2019 року;
- довідки №3 про добові небаланси АТ " Одесагаз", за період з липня 2019 року по грудень 2019 року;
- звіти про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (отримані на запит АТ "Укртрансгаз" від НКРЕКП), з яких, на переконання позивача, вбачається відбір відповідачем природного газу впродовж вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року з обсягів природного газу позивача, який був використаний відповідачем для покриття власних нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат в наступних обсягах (копії містяться в матеріалах справи);
- форми № 2, 3, 4, 9, які розміщені на матеріальному (електронному) носії - цифровому диску DVD-R, в яких, на переконання позивача, містяться відомості про попередні та остаточні прогнози відборів/споживання природного газу споживачами, що не вимірюються щодобово, і відбори/споживання природного газу споживачами, що вимірюються щодобово (протягом доби), про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово, інформацією про перетоки між ОГРМ, повідомленнями про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які не включені до Реєстру жодного постачальника, постачальник яких не подав номінацію на точку виходу до ОГРМ або така номінація була відхилена оператором ГРМ/постачальник яких ініціював припинення їм газопостачання (електронний носій із зазначеними електронними доказами надано суду першої інстанції, проте відтворити його неможливо);
- внутрішні реєстри позивача щодо надходження та використання природного газу, з яких вбачається, що природний газ, зокрема використовувався останнім для власних потреб, для балансування; 
- зведені акти приймання-передачі природного газу за липень - грудень 2019 року, укладені між уповноваженими особами АТ "Укртрансгаз" та АТ "Миколаївгаз";
- інформацією з інформаційної платформи щодо балансу газу у липні-грудні 2019 року по AT "Одесагаз", яка відображає виробничо-технологічні витрати відповідача та підтверджує небаланс газу в загальному обсязі 16 319,45307 тис.куб.м.
9.          Під час розгляду справи АТ "Одесагаз" було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Розгляд справи судами
10.          03.08.2022 рішенням Господарського суду Одеської області, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.
11.          01.02.2023 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз" задоволено повністю; рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 у справі №916/47/22 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
12.          За висновками суду касаційної інстанції, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що при встановленні факту наявності чи відсутності підстав для стягнення вартості безпідставно отриманого природного газу необхідно виходити із доказів, які свідчать про відхилення у функціонуванні ГТС від її звичайного рівня (загроза цілісності ГТС), доказів, які підтверджують факт вчинення оператором ГТС дій, які були вчинені з врегулювання небалансу.
13.          Верховним Судом зазначено, що виконання оператором газотранспортної системи покладених на нього обов`язків з забезпечення цілісності газотранспортної системи відповідно до пункту 3 розділу XIІІ Кодексу ГТС не впливає на підтвердження відбору відповідачем обсягу природного газу з газотранспортної системи та виходить за межі предмету доказування у цій справі, що не було враховано судами попередніх інстанцій.
14.          Вищевикладене в сукупності свідчить про неналежне дослідження господарськими судами обставин та дійсних підстав звернення АТ "Укртрансгаз" до суду. Верховний Суд зазначив, що суди фактично не з`ясували, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги АТ "Укртрансгаз".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
15.          12.06.2023 рішенням Господарського суду Одеської області відмовлено у задоволенні позову. 
16.          Місцевий господарський суд зазначив, що, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникли між сторонами, встановлено, що позивач фактично не є постачальником газу, тобто його власником, якому він має відшкодовуватись чи повертатись.
17.          На переконання місцевого господарського суду, відповідні норми Кодексу ГТС направлені в цілому на відшкодування обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, які були понесені внаслідок вимушених дій щодо балансування газотранспортної системи, з огляду на що предметом спору у даному випадку можуть виступати грошові кошти (обґрунтовані та реальні витрати) позивача, витрачені на балансування газотранспортної системи.
18.          Суд першої інстанції виснував, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є за своїм змістом деліктними, а не кондикційними, а тому підстави для задоволення вимог в частині зобов`язання повернути майно в натурі відсутні.
19.          Обґрунтовуючи свої висновки, місцевий господарський суд також вказав, що у даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів як того, що у відповідача відбувся приріст майна без достатніх правових підстав так і того, що позивач поніс реальні витрати на закупку природного газу з метою балансування системи з вини відповідача, що також підтверджується тим, що судовими рішеннями у справі № 916/2467/19 та №  916/3201/19 в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року встановлено, що АТ "Одесагаз" не здійснювало відбору з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат, а АТ "Укртрансгаз" не понесло обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи.
20.          Разом з тим, щодо посилань позивача на обов`язок відповідача повернути безпідставно набуте майно (природний газ в загальному обсязі 73  454 050, 07 куб.м.) його власнику - АТ "Укртрансгаз", з посиланням на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вказав, що такий вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти, як придбання особою майна або його зберігання за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. Проте, оскільки одночасне подання віндикаційного та негаторного позову (вимог) неможливе, з огляду на те, що такі вимоги є взаємовиключними, у даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог, та, як наслідок, підстави для застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах за клопотанням відповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
21.          04.10.2023 постановою Південно-західного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 залишено без змін.
22.          За висновком апеляційного господарського суду, зважаючи на те, що позивачем не доведено, що природний газ, отриманий ним у власність включає в себе обсяг газу, який на переконання останнього, відповідач незаконно відібрав з газотранспортної системи, то висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ "Укртрансгаз" є вірним по своїй суті, оскільки заявником ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належним чином не підтверджено по - перше, що природний газ було відібрано відповідачем саме у власника такого газу, по-друге, що у АТ "Одесагаз" виник приріст майна, отриманого без належних правових підстав, по-третє, що позивачем підтверджено витрати на закупівлю саме того обсягу газу, який було незаконно відібрано відповідачем (оскільки позивачем надані докази щодо загальної закупівля обсягів природного газу у спірний період без підтвердження того, що у газосховищах знову ж таки на спірний період належний відповідачу газ був відсутній), в-четверте, що природний газ, власником якого є позивач, у відібраних відповідачем обсягах без належних правових підстав був призначений саме для балансування, а не власних потреб тощо.
23.          Подані позивачем докази на підтвердження своїх вимог суд відхилив та вказав, що ці документи не є в даному випадку належними письмовими доказами на підтвердження безпідставного збереження у відповідача належного позивачу майна та, відповідно, відсутні підстави для відшкодування позивачу вартості такого майна на час ухвалення рішення у зв`язку із неможливістю його повернення в натурі, оскільки, по-перше, вказані письмові докази у більшості стосуються факту надання позивачем відповідачу послуг балансування, які перебувають у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу, що не досліджується у даному випадку, оскільки не є предметом позову, а по-друге, правова оцінка, зокрема, актам наданих послуг балансування обсягів природного газу за період вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року вже була надана судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19, яке набрало законної сили, а саме те, що односторонні акти не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження визначення обсягу та відповідно вартості послуг балансування газу. 
24.          Суд апеляційної інстанції вказав, що судовими рішеннями у справі №916/2467/19 та № 916/3201/19 в частині періодів вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року встановлено, що АТ "Одесагаз" не здійснювало відбору з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат, а АТ "Укртрансгаз" не понесло обґрунтованих та реальних витрат для поповнення газотранспортної системи, що, фактично, унеможливлює у даному разі, застосування до відповідача обов`язку з повернення безпідставно набутого майна або відшкодування його вартості у порядку, визначеному ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
25.          25.10.2023 АТ "Укртрансгаз" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023, а справу № 916/47/22 передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
26.          Підставами касаційного оскарження скаржник вказує п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України. 
27.          При цьому, скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо застосування ст. ст. 1212, 1213 ЦК України у подібних правовідносинах викладених в постановах Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, від 23.07.2020 № 916/1577/19, від 01.02.2023 у цій справі № 916/47/22.
28.          АТ "Укртрансгаз"  також доводить порушення судами ч. 4 та ч. 7 ст. 75 ГПК України та безпідставне врахування висновків судів в судових рішеннях у справах № 916/2467/19 та № 916/3201/19 як преюдиційних фактів без дослідження наявних в цій справі доказів, яких не було подано до матеріалів і не досліджувалися під час розгляду справ № 916/2467/19 та №916/3201/19 щодо обставин передачі позивачем з газотранспортної та отримання відповідачем до газорозподільної систем фактичних обсягів природного газу, що є доказами отримання природного газу відповідачем. При цьому, скаржник стверджує про неврахування судами висновків Верховного Суду викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 920/1111/19, Верховного Суду від 02.08.2021 904/5665/21.
29.          АТ "Укртрансгаз", стверджуючи про порушення судом апеляційної інстанції ст. 76, 77, 86 ГПК України та неврахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 17.08.2023 № 902/183/22, від 29.06.2021 у справі N910/23097/17, від 23.02.2023 № 910/12732/20 вказує, що суд не прийняв та безпідставно визнав неналежними докази позивача, що підтверджують фактичні обставини справи та складені в процесі господарської діяльності позивачем та відповідачем, складення яких обумовлено Кодексом ГТС та Кодексом ГРМ, що є належними, допустимими та достовірними доказами.
30.          Також скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень абзацу 7 пункту 2 глави 1 розділу І Кодексу ГРС, підпункту 4 пункту 2 глави 7 розділу ІІІ, п.1 глави 3 Розділу ХІІ Кодексу ГТС (в редакції, що діяла до 01.03.2019) та пункту 5 глави 4 розділу IV, п.2 глави 3 розділу XII Кодексу ГТС Кодексу ГТС (в редакції, що діяла з 01.03.2019) та пункту 4 глави 6 розділу ХІІ Кодексу ГТС, в системному зв`язку із положеннями ст. 37 - 38 Закону "Про ринок природного газу" та ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, які підлягали застосуванню.
31.          АТ "Укртрансгаз" наголошує на невиконанні судами вказівок Верховного Суду, наведених в постанові від 01.02.2023 при направленні справи № 916/47/22 на новий розгляд та безпідставно не взято до уваги належні, допустимі докази, на необхідності оцінки яких вказував Верховний Суд в постанові від 01.02.2023 під час розгляду застосування до спірних правовідносин саме положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.
32.          Окрім цього, вказує, що позивач при новому розгляді справи №  916/47/22, з урахуванням вказівок Верховного Суду додатково подав до матеріалів справи Акти приймання-передачі природного газу, які підписані між позивачем, як Оператором ГТС та відповідачем як Оператором ГРМ за весь спірний період, а також докази оплати закупленого природного газу, яким суди першої та апеляційної інстанцій взагалі на надали ніякої оцінки, не вказали підстави для їх відхилення. На підставі наданих відповідачем Оператору ГТС даних, за достовірність яких на нього покладено відповідальність, позивач у відповідності приписів Кодексу ГТС виявив та встановив відбір природного газу відповідачем з Газотранспортної системи в спірний період в загальному обсязі 73 454,050 тис. куб. м за відсутності договірних відносин із закупівлі природного газу, та в силу визнання неукладеними договорів транспортування природного газу від 01.03.2016 №1512000741 та №1904000228 від 29.03.2019, відібрав без договірних відносин, якими би було передбачено відшкодування вартості небалансу Оператору ГТС через договірні механізми (оплату послуг балансування).
33.          Вказує, що матеріали справи містять Договори закупівлі природного газу для балансування газотранспортної системи, забезпечення її функціонування та для належної взаємодії усіх суб`єктів ринку природного газу в спірний період, а також в справі містяться Акти приймання-передачі та оплати такого газу, про що позивач неодноразово наголошував, проте такі докази суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги.
34.          Щодо розміру заявленої суми, скаржник вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували приписів ЦК України, щодо застосування ст. 1213 та відшкодування вартості безпідставно набутого майна за ринкової ціною.
35.          Крім того, скаржник вказує, що відмовивши позивачу в стягненні вартості безпідставно набутого майна, суди першої та апеляційної інстанції не вказали іншої правової підстави для відновлення порушеного права позивача, в зв`язку із чим позивач остаточно втрачає майно на не має змоги відшкодувати понесені витрати чи повернути майно, що суперечить Конституційним принципам верховенства права.
36.          У доповненнях до касаційної скарги, які надійшли до Верховного Суду 27.10.2023, скаржник стверджує про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду викладених у постанові Верховного Суду у справі №916/2090/16 від 25.06.2019, які були безпідставно застосовані судом апеляційної інстанції, оскільки висновки у справі №916/2090/16 не узгоджуються із спеціальними нормами права, якими встановлено перелік та порядок оформлення належних документів під час здійснення транспортування природного газу та вчинення балансуючих дій з метою забезпечення функціонування газотранспортної системи, виходячи із змісту та з врахуванням положень Кодексу газотранспортної системи, а також положень Закону України "Про ринок природного газу".
37.          У поясненнях, що надійшли до Верховного Суду 07.03.2024, позивач посилається на висновки у постанові Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 925/1112/19 та вказує, що доводи відповідача з необґрунтованим посиланням  на те, що відповідач є споживачем у правовідносинах з позивачем, не відповідають приписам спеціальної норми права, що встановлюють правила на газовому ринку. 
38.          У поясненнях від 11.04.2024 позивач вказує на відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин у цій справі положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730-VIII. 

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
39.          21.11.2023 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без змін оскаржувані судові рішення, а скаргу - без задоволення.
40.          Відповідач стверджує про безпідставність касаційної скарги та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача відбувся приріст майна без достатніх підстав, а позивач поніс реальні витрати на закупку природного газу з метою балансування системи з вини відповідача. 
41.          У доповненнях до відзиву відповідач наголошує, що позивачем не доведено, що відповідач утримав та зберіг у себе спірний обсяг газу, що позивач мав у власності це обсяг газу,  та що у діях відповідача є склад деліктного правопорушення в результаті якого позивачу завдано збитки.  
42.          10.04.2024 відповідачем до суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи постанови НКРЕКП № 506 від 12.03.2024  "Про затвердження АТ "Одесагаз" обсягів перевищення фактичної вартості послуг з розподілу природного газу над тарифною виручкою, передбаченою тарифами на розподіл природного газу" та копію постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 16.02.2024 у справі № 905/2044/19, де наведено правові висновки щодо застосування ч. 2 ст. 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" № 1730-VIII. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
43.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
44.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
45.          У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
46.          Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
47.          Предметом позову у цій справі є стягнення вартості газу, на думку позивача, безпідставно відібраного відповідачем з газотранспортної системи у вересні-грудні 2018 року, січні - лютому, липні - грудні 2019 року.
48.          Судами встановлено, що позивач та відповідач є учасниками ринку природного газу - операторами суміжних (відповідно, газотранспортної та газорозподільної) систем трубопровідного транспорту. 
49.          При цьому судами встановлено, що договір на транспортування між сторонами спору у спірний період був неукладений з огляду на неузгодженість предмету договору.
50.          Водночас до позову позивачем надано низку доказів, зокрема, звіти, підписані з боку відповідача, на підтвердження своїх вимог загального обсягу відібраного відповідачем з системи позивача газу у спірні періоди (місяці). 
51.          Основними регулюючими нормативними документами, у даному випадку, є Цивільний та Господарський кодекси України, Закон України "Про трубопровідний транспорт", Закон України "Про ринок природного газу", Кодекс газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС).
52.          Частиною другою статті 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт" встановлено, що підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів.
53.          Частиною першою статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.
54.          Рішеннями у справах № 916/3201/19 та № 916/2467/19 встановлено, що договори транспортування природного газу №1512000741 від 01.03.2016 та №  1904000228 від 29.03.2019 між позивачем та відповідачем не укладалися у силу відсутності згоди з усіх істотних умов. 
55.          Таким чином, у даному випадку, у спірний період у відповідача були відсутні договірні підстави для відібрання газу на межі розподілу газотранспортної та належної йому газорозподільної мережі. При цьому, позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" обґрунтовані, зокрема положеннями ст. 1212, 1213 ЦК України.
56.          Слід зауважити, що у справі № 927/1041/19 Верховний Суд у постанові від 28.07.2021 висловив таку позицію, що "враховуючи відсутність правової підстави для отримання Чернігівгазом послуг транспортування природного газу (неузгодження істотних договірних умов на надання послуг балансування), стягнення Укртрансгазом коштів може здійснюватися відповідно до положень ст. 1212 ЦК у разі доведення факту набуття Чернігівгазом природного газу, який належав Укртрансгазу, без достатньої правової підстави або шляхом стягнення суми збитків, якщо газ був придбаний Укртрансгазом з метою балансування негативних місячних небалансів, які виникли внаслідок відбирання Чернігівгазом природного газу для задоволення власних потреб, і не був компенсований Оператору ГТС через договірні механізми (оплату послуг балансування) (пункт 173)". На неврахування вказаного висновку судом апеляційної інстанції також посилається скаржник у цій справі. 
57.          При цьому, Верховний Суд у цій справі № 916/47/22  у постанові від 01.02.2023 звернув увагу, що вказане свідчить про наявність висновку Верховного Суду щодо способу захисту майнових прав оператора ГТС за відсутності договірного врегулювання правовідносин сторін між оператором ГРС та оператором ГРМ щодо транспортування природного газу з використанням правових механізмів передбачених ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.
58.          Також, направляючи цю справу № 916/47/22 на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що предметом дослідження у цій справі є, зокрема, встановлення таких фактів:

- набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу;

- наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

- у разі встановлення факту безпідставного набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

- у разі неможливості повернути природній газ в натурі, визначити його вартість на момент розгляду справи судом.
59.          Верховний Суд також звертає увагу на те, що пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГТС у редакції, що діяла у спірний період, було встановлено, що доступ суб`єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснюється, серед іншого, ґрунтуючись на принципі надання оператором газотранспортної системи послуг доступу та приєднання виключно на договірних засадах.
60.          Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" замовник - фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG.
61.          Згідно з абзацом п`ятдесят сьомим пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС номінація - це попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу.
62.          Таким чином, до предмету доведення у даній справі належать питання фактичного відібрання спірного газу та наявності у відповідача, у випадку встановлення фактів відібрання з газотранспортної системи позивача спірних обсягів газу відповідачем, номінацій на спірні обсяги.
63.          У випадку відсутності номінацій такий безпідставно відібраний газ створює небаланс у газотранспортній мережі позивача.
64.          Згідно з абзацом п`ятдесят четвертим пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається відповідно до алокації.
65.          Суд звертається до позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду  у складі Верховного Суду № 905/2044/19 від 16.02.2024 (пункт 124), прийнятої після подання касаційної скарги у цій справі, згідно з якою відібрання підприємствами обсягів природного газу з ГТС без номінацій призводить до негативного небалансу, який вноситься в алокацію на оператора ГРС та який потребує балансування в системі (відновлення обсягу відібраного газу з ГТС шляхом його закупівлі), зокрема з боку оператора ГТС. Тобто в такому випадку відбувається надання оператором ГТС послуг балансування, які підлягають оплаті (компенсації вартості газу, необхідного для відновлення балансу ГТС).
66.          Додатково Суд звертається до частин 1 статті 20, пункту 4 частини 2 статті 22 Закону України "Про ринок природного газу", якими встановлено, що оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу (частина перша статті 20 Закону України "Про ринок природного газу"); оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб (пункт 4 частини другої статті 22 Закону України "Про ринок природного газу").
67.          У цій справі, відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено, що (1) природний газ було відібрано відповідачем саме у власника такого газу; (2) позивачем не підтверджено витрати на закупівлю саме того обсягу газу, який було незаконно відібрано відповідачем (оскільки позивачем надані докази щодо загальної закупівлі обсягів природного газу у спірний період без підтвердження того, що у газосховищах знову ж таки на спірний період належний відповідачу газ був відсутній); (3) позивачем не доведено те, що у АТ "Одесагаз" виник приріст майна, отриманого без належних правових підстав; (4) природний газ, власником якого є позивач, у відібраних відповідачем обсягах без належних правових підстав був призначений саме для балансування, а не власних потреб, тощо; (5) надані позивачем докази стосуються у більшості факту надання позивачем відповідачу послуг балансування, які перебувають у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу, що не досліджується у даному випадку, оскільки не є предметом позову; актам наданих послуг балансування обсягів природного газу  за період вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року вже була надана судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19 та у рішенні Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 у справі №916/2467/19.
68.          Аналізуючи мотиви судів попередніх інстанцій у розрізі поданої касаційної скарги, суд касаційної інстанції доходить наступних висновків.
69.          Відносно висновку судів про недоведення того, що спірний газ було відібрано відповідачем саме у власника такого газу, суд касаційної інстанції зауважує, що суд апеляційної інстанції (сторінка 20 постанови) одночасно дійшов висновку про те, що: "у даному разі, позивачем підтверджено в цілому право власності на загальний, отриманий ним обсяг природного газу. Проте, як вбачається з цільового призначення предметів закупівлі та наявних у матеріалах господарської справи службових записок позивача про надходження та використання газу (т. 3 а. с. 147-152), отриманий ним від контрагентів природний газ був використаний або використовується не тільки на балансування, а і на власні потреби, для енергетичних потреб населення, без визначення потреб. При цьому, у реєстрі таких надходжень та використання не зазначено, кому і на якій підставі було такий газ передано для використання, а лише зазначено низку підприємств".
70.          З цього приводу суд касаційної інстанції зазначає, що позивачем на підтвердження своїх вимог було надано низку доказів, які мали б бути проаналізовані у їх системному зв`язку на предмет встановлення реального змісту господарської операції по відбору відповідачем спірного обсягу газу позивача та підстав здійснення такого відбору. 
71.          При цьому цільове призначення газу, визначене позивачем, не має вирішального значення для кваліфікації відбору газу відповідачем, якщо такий мав місце у даному випадку.
72.          З цієї ж підстави видається недоречним висновок суд апеляційної інстанції щодо того, що природний газ, власником якого є позивач, у відібраних відповідачем обсягах без належних правових підстав був призначений саме для балансування, а не власних потреб, тощо.
73.          Щодо висновку судів відносно того, що позивачем не підтверджено витрати на закупівлю саме того обсягу газу, який було незаконно відібрано відповідачем, суд звертається до висновків, викладених в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21, відповідно до якого  незалежно від того, здійснюється місячне чи добове балансування, а також яка саме редакція Кодексу ГТС застосовується до спірних відносин, позивач (оператор ГТС) не повинен доводити існування загрози цілісності ГТС, наявності в нього ресурсу природного газу саме для врегулювання небалансів відповідача, факт понесення реальних витрат на врегулювання небалансів саме відповідача, зокрема й факт купівлі-продажу оператором ГТС короткострокових стандартизованих продуктів. Верховний Суд також зазначає, що згідно з п.2 розд.XIII Кодексу ГТС оператор ГТС вчиняє дії з врегулювання небалансу з метою підтримання звичайного рівня функціонування ГТС в разі недотримання замовниками своїх підтверджених номінацій. (п. 275, 276)
74.          При цьому суд касаційної інстанції зауважує, що подібний висновок в однаковій мірі поширюється як на послуги балансування, що надаються на підставі договору так і на факт безпідставного відбирання газу.
75.          Відносно висновків судів про те, що позивачем не доведено виникнення приросту майна у АТ "Одесагаз", отриманого без належних правових підстав, суд касаційної інстанції зазначає, що такого висновку можна було дійти лише за результатом аналізу всіх наданих позивачем істотних доказів, чого зроблено не було. 
76.          Зокрема скаржник посилався на додані до матеріалів справи звіти (алокації) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу; акти наданих послуг балансування обсягів природного газу; звіти про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків, зведені акти приймання-передачі природного газу тощо, які, на думку позивача, розкривають сутність господарської операції по відібранню відповідачем спірного обсягу газу. Натомість оцінки таким доказам в розрізі руху спірного газу як економічного активу (приросту майна відповідача) судами надано не було.
77.          Стосовно висновку суду апеляційної інстанції, що надані позивачем докази стосуються у більшості стосуються факту надання позивачем відповідачу послуг балансування, які перебувають у безпосередньому зв`язку з послугами транспортування природного газу, що не досліджується у даному випадку, Верховний Суд звертає увагу, що кваліфікація спірного обсягу газу як переданого (переміщеного) у межах послуг балансування не змінює загального підходу, згідно з яким будь-які послуги, у тому числі послуги балансування мають бути оплачені. Водночас, з прийнятих судових рішень не вбачається, що у даному випадку суди на підставі досліджених доказів дійшли висновку, що позивачем відповідачеві надавалися послуги балансування як складова договору на транспортування природного газу.
78.          Щодо висновку суду апеляційної інстанції того, що актам наданих послуг балансування обсягів природного газу  за період вересня-грудня 2018 року та січня, лютого 2019 року вже була надана судом у рішенні Господарського суду Одеської області від 05.03.2020 у справі №916/3201/19 та у рішенні Господарського суду Одеської області від 17.12.2019 у справі №916/2467/19, суд касаційної інстанції зауважує, що у даному випадку оцінці підлягають не самі акти, а сутність здійснених господарських операцій крізь призму вибуття з володіння позивача/приросту у відповідача спірного обсягу природного газу, чого у даному випадку зроблено судами не було.
79.          Колегія суддів також погоджується із доводами касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 920/111/19, відповідно до якого преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. 
80.          Окрім того, Верховний Суд не погоджується із посиланням судом апеляційної інстанції на постанову Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №  916/2090/16 щодо оцінки односторонніх актів, оскільки у вказаній справі вказано, що "в матеріалах справи наявний односторонній акт надання послуг балансування обсягів природного газу №06-16-1512001142-БАЛАНС від 30.06.2016, однак апеляційним господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога зазначеного Кодексу про проведення розрахунку послуг з балансування на підставі одностороннього акту про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи, була внесена до глави 4 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи лише постановою НКРЕКП №615 від 28.04.2017." 
81.          Однак, у справі № 916/2090/16 стягувалася заборгованість за місячні негативні небаланси, до яких застосовувалася інша редакція Кодексу ГТС, отже обставини у цій справі та справі № 916/2090/16 не є подібними.
82.          У зв`язку з викладеним, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність відступу від висновку Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №  916/2090/16.
83.          Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
84.          Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
85.          Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 916/47/22, від 28.07.2021 у справі № 927/1041/19, Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №  920/1111/19 та порушення ст. 75, 86, 236 ГПК України.
86.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі є передчасними та необґрунтованими, оскільки судами попередніх інстанцій не були виконані вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.02.2023 у цій справі та допущені процесуальні порушення щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, як окремо кожного так і в сукупності, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору.
87.          Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
88.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
89.          Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу (п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України). 

В. Розподіл судових витрат
90.          Частиною чотирнадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308,  статтею 310,   315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити частково. 
2.          Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 12.06.2023 у справі № 916/47/22 скасувати.
3.          Справу № 916/47/22 передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Пєсков

Судді                                                                                                    В. Білоус 
                                                                                          
                                                                                                    В. Картере