ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року 
м. Київ

cправа №  914/935/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.11.2023 (суддя Кітаєва  С.  Б.) і постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 (Плотніцький Б. Д. - головуючий, судді Кравчук Н. М., Зварич О. В.) у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»
про: стягнення заборгованості у розмірі 425 833 563,56 грн,

1. Короткий зміст позовних вимог, судових рішень, які передували зверненню із заявою 
1.1. На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/935/20 за позовом Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго (далі - ПАТ «НЕК Укренерго») до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (далі - АТ «ДТЕК Західенерго») про стягнення заборгованості у розмірі 425 833 563,56 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.08.2020 у справі №914/935/20, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020, у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення аргументовані тим, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії не передбачено умовами договору, обов`язок щодо сплати тарифу за передачу, зокрема, щодо обсягів експортованої електричної енергії було запроваджено із прийняттям Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) від 07.02.2020 №360 "Про затвердження змін до Кодексу системи передачі", яка набула чинності 08.02.2020. Враховуючи те, що частиною предмета спору є вимога про стягнення послуг за період липень 2019 року - лютий 2020 року, тобто за період, що передує прийняттю Постанови НКПРЕКП від 07.02.2020 №360, а також те, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, правові підстави для стягнення з відповідача відповідної частини заборгованості відсутні. 
Відмовляючи у стягненні плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом решти спірного періоду (березень-травень 2020 року), суди виходили з того, що на момент прийняття рішення у даній справі, дія Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 була зупинена ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі № 640/3041/20 в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309, що виключає підстави для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом решти спірного періоду (березня-травня 2020 року). При цьому, судом апеляційної інстанції також зазначено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі № 640/3041/20 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020, яким визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову НКРЕКП від 07.02.2020 №360 в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309. 
Посилаючись на приписи статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ч.ч. 1, 6, 11 ст. 2 Закону України Про ринок електричної енергії, суди дійшли висновку, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії, порушує міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, ратифікованого Верховної Радою України 15.12.2010. З огляду на викладене, враховуючи неправомірність дій Позивача щодо нарахування послуг з передачі на обсяги експортованої електричної енергії, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог.
Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 у справі № 914/935/20 залишено без змін, а касаційну скаргу приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго - без задоволення. 
1.2. У жовтні 2021 року ПАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2020 у справі № 914/935/20. За змістом заяви Позивач просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2020 у справі №914/935/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача заборгованості за надані послуги з передачі електричної енергії за період лютий-травень 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість в розмірі 238 558 629,13 грн.
Подану заяву мотивовано тим, що відповідно до мотивувальних частин судових рішень першої та апеляційної інстанцій, суди, відмовляючи Позивачу в частині стягнення плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії за період березень-травень 2020 року, виходили з того, що на момент прийняття цих рішень дія постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 № 360 Про затвердження змін до Кодексу системи передачі була зупинена ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2020 у справі № 640/3041/20, а в подальшому, рішенням цього суду від 13.07.2020, яке було залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, визнана протиправною та нечинною в частині змін до пунктів 5.1., 5.3., 6.6. глави 5, пунктів 6.2., 6.5. глави 6 розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу систем передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309, що виключає підстави для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом тієї частини спірного періоду, яка наступила після прийняття вищевказаної Постанови №360.
Позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №914/935/20, передбачає, що вимоги про стягнення вартості послуг у період після введення в дію Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, якою був встановлений тариф на передачу електричної енергії в обсягах експортованої електричної енергії, є не обгрунтованими, оскільки вищевказана Постанова не могла бути застосована, адже спочатку була зупинена, а потім визнана протиправною та нечинною в межах адміністративного судочинства з моменту її прийняття, зазначає заявник.
Однак, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.09.2021, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі 640/3041/20 про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 Про затвердження змін до Кодексу системи передачі в частині змін до пунктів 5.1,5.3,5.6 глави 5,6.2,6.5 глави 6 Розділу ХІ, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 - скасовано, зазначає Позивач. Таким чином, Постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 прийнята 07.02.2020 та набула чинності 08.02.2020, а період заборгованості, який підлягає стягненню з врахуванням поданої НЕК Укренерго позовної заяви лютий 2020 року травень 2020 року.
Щодо обґрунтування правових підстав перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, то такими підставами, як вважає Позивач, є :
1.Необхідність застосування Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 до спірних правовідносин, про який Позивач не знав, а суд не встановив таку істотну обставину до отримання Постанови Верховного Суду від 08.09.2021 по справі №640/3041/20 внаслідок зупинення дії зазначеної Постанови Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 по справі № 640/3041/20, та визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття вищенаведеної Постанови НКРЕКП рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2020 р по справі №640/3041/20, яке набуло законної сили з винесенням 21.10.2020 Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №640/3031/20.
Тобто, зазначає Позивач, постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 відповідає законодавству і підлягає застосуванню (що встановлено постановою Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20), вважається прийнятою 07.02.2020 року та набула чинності 08.02.2020, відтак, тимчасове зупинення дії наведеної постанови НКРЕКП в порядку забезпечення позову та її визнання протиправною і нечинною адміністративним судом першої інстанції, рішення якого є скасованим, не звільняє Відповідача від обов`язку оплачувати послуги Позивача за лютий-травень 2020 року (п.1 ч.2 ст.320 ГПК України).
2. Скасування рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.07.2020 р по справі №640/3041/20 про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття вищенаведеної Постанови НКРЕКП, яке набуло законної сили з винесенням 21.10.2020 Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №640/3041/20, та , які стали підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Тобто, скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 і Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №640/3041/20 постановою Верховного Суду від 08.09.2021; наслідком є інше вирішення спору у справі №914/935/20 ( п.3 ч.2 ст.320 ГПК України). 
Постанова Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 640/3041/20 безпосередньо стосується предмету спору по справі №914/935/20, оскільки саме скасовані цією постановою судові рішення стали підставою для відмови НЕК Укренерго у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом лютого-травня 2020 року. Аналогічно, внаслідок дії скасованих рішень адміністративних судів, Позивач не зміг послатися на факт чинності Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 року №360, про який не знав, а суд не встановив таку істотну обставину, що стало підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
2.1. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 у задоволенні заяви ПрАТ "НЕК "Укренерго" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Львівської області від 17.08.2020 відмовлено повністю; вказане рішення залишено в силі.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 (колегія суддів у складі: Якімець Г.Г., Бонк Т.Б., Бойко С.М.) ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.03.2023 залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наведені позивачем у його заяві обставини за своєю суттю не є істотними для вирішення цього спору, а відтак не мають усієї сукупності характерних ознак існування нововиявлених обставин. Наведене виключає можливість перегляду рішення господарського суду Львівської області від 17.08.2020 у справі №914/935/20 у порядку статті 320 ГПК України.
2.2. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.07.2023 ухвалу господарського суду Львівської області від 30.03.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.06.2023 у справі №914/935/20 скасовано. Справу №914/935/20 у скасованій частині передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області. 
Постанова аргументована тим, що при розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку із скасуванням судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду необхідно мати на увазі, що скасування такого рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише у тому випадку, коли суд обґрунтовував дане судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням, адже суд переглядає раніше прийняте ним рішення в межах, в яких нововиявлені обставини впливають на його суть.
Скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, якими визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 у частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, які спростовували наявність правових підстав для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом частини спірного періоду (березня -травня 2020 року), є нововиявленою для справи обставиною в розумінні положень пункту 3 частини другої статті 320 ГПК України, оскільки скасовано рішення суду, на якому ґрунтувались висновки судів у справі №914/935/20 в цій частині та, відповідно потребували дослідження судами попередніх інстанцій на підставі       пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України. Оскільки без встановлення цих обставин неможливо стверджувати про доведеність/недоведеність позивачем підстав для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом частини спірного періоду (березня -травня 2020 року), і як наслідок, про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за спірний період.
Водночас, станом на час прийняття рішення господарського суду Львівської області від 17.08.2020, як судом першої інстанції так і під час перегляду цього рішення судами апеляційної та касаційної інстанції, дія Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №  360 була зупинена ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №640/3041/20 і за висновками судів, саме такі обставини виключали підстави для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом решти спірного періоду (березня -травня 2020 року).
Однак, судами взагалі не надавалась оцінка доводам позивача, викладеним у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у контексті того, що саме у справі №640/3041/20 розглядався спір про відповідність/невідповідність чинному законодавству (чинність) постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, який у свою чергу впливає на висновки щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом частини спірного періоду (березня -травня 2020 року).
2.3. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.11.2023 відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго про перегляд рішення суду від 17.08.2020 у справі №914/935/20 за нововиявленими обставинами. Рішення суду від 17.08.2020 у справі №914/935/20 залишено в силі. 
Рішення судів мотивовані тим, що оскільки прийняття постанови Верховного Суду у справі від 08.09.2021 № 640/3041/20, якою відновлено чинність постанови НКРЕКП № 360, і на яку Позивач посилається як на підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, мало місце після ухвалення рішень судів першої та другої інстанції у справі, про перегляд якої подається заява, зазначені обставини не можуть бути визнані підставою для перегляду рішення згідно з п.1 ч.2 ст.320 ГПК України, адже зазначені обставини не існували на час ухвалення рішень у справі № 914/935/20.
Суди відмовляючи в задоволенні позову посилалися на судові рішення у справі №640/3041/20, скасування яких постановою Верховного Суду від 08.09.2021, Позивач вважає підставою для перегляду рішення господарського суду за нововиявленими обставинами.
Обставини зупинення Окружним адміністративним судом міста Києва дії постанови НКРЕКП № 360 та її визнання протиправною і нечинною постановою зазначеного суду по справі № 640/3041/20, не являлося єдиною підставою для ухвалення судового рішення у справі №914/935/20. 
Так, окремою та самостійною підставою для відмови в задоволені позову у справі, про перегляд якої подається заява, стали висновки суду про те, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії, порушує міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, ратифікованого Верховною Радою України 15.12.2010 року.
У постанові від 08.06.2021 у справі № 910/8044/20 та від 04.02.2021 у справі №  914/935/20 колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електроенергії порушує міжнародні зобов`язання України. У цих справах Верховний Суд брав до уваги рішення суду Європейського союзу у справі № /17vs Slovak Republic від 06.12.2018 щодо тлумачення положень Директиви 2003/54/ЄС.
Дана судова практика також була врахована судом першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи, про перегляд якої заявлено позивачем.
Поновлення дії постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 внаслідок скасування судових рішень, які визнавали її протиправною та незаконною в частині змін до п.п. 5.1, 5.3, 5.6 гл. 5, п.п. 6.2, 6.5 гл. 6 розд. XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №309 (далі - Кодекс систем передачі), якими було запроваджено обов`язок експортерів оплачувати послуги з передачі електричної енергії при експорті, не було б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом лютого-травня 2020 року, оскільки зміни до договору про надання послуг з передачі електричної енергії з урахуванням даної постанови не вносились.
Отже, неврахування судового рішення у справі № 640/3041/20, скасування якого позивач вважає підставою для перегляду рішення суду по справі № 904/935/20, не мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте у справі, що переглядається (рішення про відмову в задоволенні позову), а отже, факт скасування судового рішення у справі № 640/3041/20 позбавлений такої необхідної ознаки існування нововиявлених обставин, як істотність для розгляду справи.
Законність постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 про внесення змін до Кодексу систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 була предметом спору у справі № 640/27130/21. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №  640/27130/21 визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.02.2020 №360 Про затвердження Змін до Кодексу системи передачі в частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, пунктів 6.2, 6.5 глави 6 розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2023 у справі № 640/27130/21 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 640/27130/21 змінено, виключено із абзацу другого резолютивної частини слова з моменту прийняття. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі №  640/27130/21 залишено без змін. 
У подальшому як НЕК Укренерго, так і НКРЕКП неодноразово подавали касаційні скарги про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №640/27130/21. Ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (від 25.04.2023, від 16.05.2023, від 06.06.2023) у справі №  640/27130/21 було відмовлено у відкритті касаційних проваджень за всіма касаційними скаргами НЕК Укренерго та НКРКЕП про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №640/27130/21.
Отже, постанова НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 про внесення змін до Кодексу систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, яка є нормативно-правовим актом, визнана судом протиправною та нечинною. 
Не відповідатиме вимогам частин 1-3 статті 11 ГПК України застосування нормативно-правового акта, який не відповідає принципу верховенства права (є протиправним), прийнятий суб`єктом владних повноважень поза межами його повноважень та всупереч встановленому законом порядку, що вже встановлено судовими рішеннями у справі №640/27130/21, які набрали законної сили. До аналогічних висновків дійшов і Касаційний адміністративний суд у постановах від 04.12.2018 у справі № 816/52/17, від 04.12.2018 у справі № П/811/658/16, від 03.06.2019 у справі № 817/622/16, підсумувавши, що до суб`єкта господарювання не може застосовуватися нормативно-правовий акт, який на момент його застосування уповноваженим суб`єктом владних повноважень вже визнано судом незаконним.
У цьому випадку покладення на Відповідача обов`язку з виконання Постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 не відповідатиме вимогам статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки така Постанова не відповідає вимозі законності )що встановлено судовими рішеннями у справі №640/27130/21), дотримання якої є однією з обов`язкових умов допустимого втручання у право на мирне володіння майном.
Таким чином, постанова НКРЕКП №360 не може бути застосована до експортерів з моменту прийняття (07.02.2020) з огляду на її незаконність. Вимоги про сплату коштів на підставі протиправного та нечинного нормативно-правового акта не відповідають критерію добросовісності
Судами критично оцінені доводи заявника щодо безпідставності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/9627/20, оскільки спір у справі, що розглядається, хоч і не є тотожним за предметом спору у справі №910/9627/20, втім виник з подібних правовідносин, що пов`язані із встановленням плати за передачу електричної енергії та за диспетчерське (оперативно-технологічне) управління та які регулюються одними і тими ж нормами права, зокрема, Договором про заснування Енергетичного співтовариства, Закону України Про ринок електричної енергії від 13.04.2017 № 2019-VIII, Кодексом систем передачі, актами законодавства Європейського Союзу у сфері енергетики.

3. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
3.1. ПАТ «НЕК Укренерго» звернулося із касаційною скаргою в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.  
Заявник стверджує про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20 щодо застосування висновків Суду ЄС у рішенні у справі «FENS spol. s r.o. v. Slovak Republic» як джерела права у контексті тлумачення у цій справі обмежень на запровадження заходів, еквівалентних до мита, згідно зі статтею 41 Договору про заснування ЕС. На думку ПАТ «НЕК Укренерго», суд ЄС у справі «FENS spol. s r.o. v. Slovak Republic» не зробив висновків про застосування статті 41 Договору про заснування ЕС. У справах № 910/9627/20 і «FENS spol. s r.o. v. Slovak Republic» підстави правового регулювання послуг з енергопостачання є різними; позивачем у першій із цих справ не доведено тотожності поняття «надання послуг із постачання електроенергії» за законодавством України та за законодавством Словаччини, яке аналізувалося Судом ЄС у відповідному рішенні.
Скаржник також вважає, що суди не врахували висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.07.2023 у справі №914/935/20. Так, Верховний Суд вказав на те, що скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, якими визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07.02.2020 №360 у частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, які спростовували наявність правових підстав для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом частини спірного періоду (березня -травня 2020 року), є нововиявленою для справи обставиною в розумінні положень пункту 3 частини другої статті 320 ГПК України, оскільки скасовано рішення суду, на якому ґрунтувались висновки судів у справі №914/935/20 в цій частині та, відповідно потребували дослідження судами попередніх інстанцій на підставі пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України.
Суд апеляційної інстанції без проведення процедури розгляду справи по суті спору, зробив висновок стосовно того, що факт скасування судового рішення у справі №  640/3041/20 позбавлений такої необхідної ознаки існування нововиявлених обставин, як істотність для розгляду справи. Тим самим суд позбавив позивача можливості захистити свої законні права у встановлений законом спосіб, зокрема подаючи докази, пояснення.
3.2. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити без змін оскаржені судові рішення. 

4. Позиція Верховного Суду 
4.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2024 для розгляду справи № 914/935/20 визначено колегію суддів у складі: Волковицька Н. О. - головуючий, судді Могил С. К., Міщенко  І.  С. Ухвалою від 10.04.2024 зазначену справу призначено до розгляду у письмовому провадженні.  У зв`язку із перебуванням судді Міщенка І. С. у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.05.2024, для розгляду справи № 914/935/20 визначено колегію суддів Волковицька Н. О., Могил С. К., Случ О. В. За змістом статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
4.2. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
4.3. Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частиною другою статті 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно з частиною четвертою статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Передбачений нормами глави 3 Розділу IV ГПК України перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин та має свої особливості.
До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.
Крім цього, необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна відповідність таким трьом умовам: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято).
Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 910/6052/16 та від 07.08.2018 у справі № 915/1708/14 та від 19.05.2020 у справі № 910/19793/14, від 25.08.2020 у справі № 910/6052/16, від 07.10.2020 у справі №    922/1026/19.
Сталість наведеної правової позиції Верховного Суду підтверджується послідовно викладеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а, відповідно до якої нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Звертаючись до категорії "істотності" Верховний Суд зазначає, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби зазначена обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №  910/17258/17).
Таким чином, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена ГПК України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.
Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Стосовно підстав для перегляду судового рішення за нововиявлених обставинами Верховний Суд також звертається до практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що    існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак    він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (пункти 27-34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Праведная проти Росії" від 18.11.2004).
У пункті 33 рішення від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" (заява №  24465/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95, у справі "Желтяков проти України", заява № 4994/04).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39; у справі "Желтяков проти України", заява № 4994/04).
Відкриття провадження за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
При розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку із скасуванням судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, необхідно мати на увазі, що скасування такого рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише у тому випадку, коли суд обґрунтовував своє судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням, оскільки суд переглядає раніше прийняте ним рішення в межах, в яких нововиявлені обставини впливають на його суть. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 914/935/20, від 10.05.2023 у справі № 910/24550/13.
Однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі статті 320 ГПК України є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.07.2023 у справі № 914/935/20, від 23.06.2023 у справі № 918/887/21, від 12.04.2022 у справі № 904/3923/20.
Отже, розглядаючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що в господарському судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. 
4.4. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі, суди керувалися обставинами щодо можливості застосування постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 про внесення змін до Кодексу систем передачі, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, а також тим, що нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії, порушує міжнародні зобов`язання України, передбачені статтею 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства.
Так, у постанові Верховного Суду від 27.07.2023 у цій справі, якою передано на новий розгляд заяву позивача про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, зауважено на тому, що  скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, якими визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360 у частині змін до пунктів 5.1, 5.3, 5.6 глави 5, 6.2, 6.5 глави 6 Розділу XI, та змін до додатків 5 та 6 Кодексу системи передачі, які спростовували наявність правових підстав для нарахування плати за послуги з передачі експортованих обсягів електричної енергії протягом частини спірного періоду (березня -травня 2020 року), є нововиявленою для справи обставиною в розумінні положень пункту 3 частини другої статті 320 ГПК України, оскільки скасовано рішення суду, на якому ґрунтувались висновки судів у справі №  914/935/20.
Водночас, у контексті такого твердження, Верховний Суд зауважив, що обставини в цій частині, відповідно, потребували дослідження судами попередніх інстанцій на підставі пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України.
У свою чергу, суди попередніх інстанцій на виконання вказівок Верховного Суду, надали оцінку обставинам скасування рішення у справі № 640/3041/20 у контексті особливостей застосування пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України. Так, суди першої і апеляційної інстанцій фактично зауважили на обставинах, які унеможливлювали застосування постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, а також на наявності інших мотивів, які були підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Тобто попри посилання заявника на обставини скасування судового рішення у справі № 640/3041/20, відсутня така ознака  нововиявлених обставин, як істотність для розгляду справи, що мала б наслідком скасування ухвалених судових рішень по суті. 
Таким чином, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій надали оцінку доводам, якими обґрунтована заява позивача про перегляд рішень за нововиявленими обставинами, встановили, що вони не спростовують факти, які було покладено в основу рішень, у зв`язку з чим, дійшов висновку, що суди виконали вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.07.2023 у цій справі. У свою чергу, аргументи скаржника, наведені у касаційній скарзі, не містять спростувань того, що зазначені ним у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зумовлюють іншу юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. 
Зміст скарги вказує на те, що ПАТ «НЕК Укренерго» зосереджує свої доводи не на обставинах доведення ознак істотності обставин, якими обґрунтована його заява яка і розглядалася судами, а зосереджено увагу на спростуванні інших мотивів, якими керувалися суди під час розгляду справи по суті, зокрема застосування статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства. 
Однак, колегія суддів додатково підкреслює, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами  не є тотожною новому розгляду справи і суди переглядають таке рішення лише в межах нововиявлених обставин. 
Саме вказуючи на те, що рішення про відмову у задоволенні позову було мотивоване не лише неможливістю застосування постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360, суди і зауважили на наявності мотивів щодо застосування статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства. Правові висновки Верховного суду щодо приписів цієї статті були викладені і у постанові від 04.02.2021 у справі №  914/935/20, якою залишено без змін рішення щодо суті спірних правовідносин. Крім того, як звернули увагу суду, у подальшому така правова позиція була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20. 
Таким чином, в оскаржених ухвалі та постанові вказано на наявність мотивів, з яких суди виходили переглядаючи справу по суті і які виходять за межі нововиявлених обставин, на які посилається скаржник. Посилання судів на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20 фактично спрямоване на підтвердження того, що вказані мотиви щодо застосування статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства узгоджуються із наявною практикою Верховного Суду. 
У свою чергу, заявник стверджує про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 03.08.2022 у справі № 910/9627/20.
Відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16).
Відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи. Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, тощо. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі 922/1830/19. 
Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміна суспільного контексту.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16.
Колегія суддів вважає, що в межах справи № 914/935/20 відсутня вагома причина для відступлення від постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №  910/9627/20 з огляду на межі перегляду цієї справи. Предметом перегляду рішень по суті в межах заяви позивача є наявність нововиявлених обставин (скасування рішень у справі № 640/3041/20 та, як наслідок, можливостей застосування постанови НКРЕКП від 07.02.2020 № 360. Однак заява про перегляд рішень за нововиявленими обставинами не містить мотивів які стосуються статті 41 Договору про заснування Енергетичного Співтовариства в розумінні приписів статті 320 ГПК України. 
Таким чином, посилання скаржника на помилковість правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №  910/9627/20 не узгоджується із межами розгляду заяви у порядку статті 320 ГПК України та фактично направлено на необхідність нового та повного перегляду справи. У зв`язку із цим, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №  910/9627/20.
Крім того, Верховний Суд вважає помилковими доводи скаржника про те, що його позбавили можливості захистити свої законні права у встановлений законом спосіб, зокрема подаючи докази, пояснення. Як зауважено вище, процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами не передбачає нового розгляду справи по суті та повторної оцінки всіх доводів сторін, а позиція заявника, у тому числі за наявності доказів, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом, можуть бути викладені в заяві, поданій на підставі статті 320 ГПК України. 
Відповідно до частин першої та другої статті 325 ГПК України заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанцій призначав розгляду заяви позивача у судовому засіданні, в якому брав участь представник позивача - Сивик  А. П. Тобто скаржник мав можливість додатково, у судовому засіданні, викласти свої аргументи які стосувалися наявності нововиявлених обставин. 
4.5. За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, у зв`язку з чим касаційна скарга ПАТ «НЕК Укренерго» задоволенню не підлягає.
5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
5.1. Відповідно до частини третьої статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
5.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
5.3. Внаслідок неспростування скаржником висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Розподіл судових витрат
Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 01.11.2023 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у справі № 914/935/20 залишити  без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не  підлягає.
Головуючий                                                                                Н.  О.  Волковицька

Судді                                                                                          С. К. Могил

                                                                                          О. В. Случ