ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року 
м. Київ

cправа № 917/231/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючої - Вронської Г.О., суддів - Губенко Н.М., Кондратової І. Д,

за участю секретаря судового засідання Балли Л.М.,

представників учасників справи:
від позивача: Дятлової М.В.,
від відповідача: Бегларян О.Ф.,
від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного авіаційного університету

на постанову Східного апеляційного господарського суду
в складі колегії суддів: головуючого - Медуниці О.Є., суддів -  Істоміної О.А., Радіонової О.О.
від 20.02.2024

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"
до Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України,

про стягнення 797 132,60 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог
1.          Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету про стягнення 797 132,60 грн, з  яких: 323 765,09 грн - пеня, 440 269,44 грн - інфляційні втрати, 33 098,10 грн - три  проценти річних.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договорів на  постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2002 № 101 та від 03.11.2014 № 101 (далі разом - Договори № 101).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.          Справа № 917/231/16 розглядалася господарськими судами неодноразово.
4.          Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.03.2016 у справі №  917/231/16 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.04.2016) здійснено заміну відповідача на належного - Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (далі - Відповідач, Скаржник).
5.          Рішенням Господарського суду Полтавської області від 28.04.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 у справі №  917/231/16, позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на  користь Позивача 321 982,79 грн пені, 287  177,82  грн інфляційних втрат, 33  098,10  грн трьох процентів річних, а  також 9 633,88 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
6.          Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, пославшись на положення статей 258, 526, 530, 610, 611, 629, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 265 Господарського кодексу України та умови укладених Договорів № 101, встановив, що Відповідач допустив порушення строків оплати за спожиту теплову енергію у гарячій воді.
Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних, однак встановивши сплив позовної давності за вимогами про стягнення пені за період з 12 лютого 2015  року по 14  лютого 2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
7.          Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 рішення Господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 скасовано повністю, а  справу №  917/231/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.
8.          Вищий господарський суд України дійшов таких висновків:
- суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав належну правову оцінку, за винятком Договорів № 101, умовам інших укладених між тими ж сторонами договорів на постачання теплової енергії у період 2012-2014 років (що було пов`язано з бюджетним фінансуванням), які у період 2013-2015 років встановлювали інші умови відповідальності сторін і, зокрема, Відповідача, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, пов`язаних із постачанням теплової енергії. Доводи Відповідача щодо цього та надані ним докази були відхилені необґрунтовано;
- суд першої інстанції не встановив повною мірою та належним чином обставини справи щодо обсягів поставки Позивачем теплової енергії у  вигляді гарячої води у спірний період часу та отримання Відповідачем усіх відповідних рахунків і термінів їх оплати (з урахуванням їх встановлення умовами відповідних договорів). У зв`язку з цим у рішенні чітко не визначено: 1) період основної заборгованості за отриманою тепловою енергією; 2)  терміни нарахування пені, інфляційних та річних. При цьому не враховано час отримання Відповідачем рахунків на оплату;
- встановивши наявність підстав для нарахування штрафних санкцій за прострочення оплати природного газу, суд першої інстанції не надав належну увагу  умовам оплати отриманої теплової енергії, що встановлені як Договорами № 101, так і іншими договорами, що були укладені сторонами, а саме: від 21.12.2012 №  101/13, від 27.09.2013 № 101/4, від 27.12.2013 № 101/5 (з урахуванням додаткових угод) та від 29.12.2014  № 101/6, згідно з якими: 1)  розрахунки проводяться шляхом оплати Відповідачем саме після пред`явлення Позивачем рахунка на оплату товару або послуг або після підписання сторонами акта звірки взаємних розрахунків шляхом перерахування коштів на рахунок Позивача; 2) оплата бюджетних зобов`язань здійснюється замовником за наявності відповідного бюджетного призначення;
- суд апеляційної інстанції також не надав повною мірою увагу всім обставинам справи, припустившись тих самих порушень, що й суд першої інстанції. Залишаючи без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 про стягнення суми пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних, суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував та не навів у постанові розрахунки цих сум з урахуванням періодів нарахування штрафних санкцій, за які відбулося прострочення платежів, що також вплинуло на правильність і обґрунтованість ухваленої постанови у справі.
9.          За результатами нового розгляду справи №  917/231/16 рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.02.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на  користь Позивача 321  982,79 грн пені, 287 177,82 грн інфляційних втрат, 33  098,10  грн трьох процентів річних.
10.          У матеріалах справи відсутній повний текст рішення суду першої інстанції, наявні тільки його вступна та резолютивна частини. У Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про складення повного тексту рішення
11.          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 рішення Господарського суду Полтавської області від 10.02.2017 у справі №  917/231/16 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 321  982,79  грн пені, 284 731,61 грн інфляційних втрат, 33 098,10 грн трьох процентів річних та 9 597,19 грн судового збору за  подання позовної заяви. В  іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з  Відповідача на користь Позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у  розмірі 11  516,63 грн. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 595,78 грн та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2   831,76 грн.
12.          Суд апеляційної інстанції, зокрема, зауважив:
- рішення суду першої інстанції ухвалене без обґрунтування правової позиції суду. Відсутність у матеріалах справи повного рішення (із описовою та мотивувальною частинами, які повинні містити обґрунтування висновків суду) є порушенням норм Господарського процесуального кодексу України як у  редакції, що діяла станом на 10 лютого 2017 року, так і в редакції станом на дату ухвалення постанови судом апеляційної інстанції. Наведене є  безумовною підставою для скасування рішення Господарського суду Полтавської області (висновку у вигляді резолютивної частини), зважаючи на приписи статті 277 Господарського процесуального кодексу України (у  редакції, що була чинною станом на момент апеляційного провадження). Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 917/1997/16;
- згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, що містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто має інформаційний характер. Ненадання рахунка не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Отже, наявність або відсутність рахунка не звільняє боржника від обов`язку здійснити оплату. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18, від 10.01.2024 у справі № 904/6023/19 (904/4903/22);
- за умовами пункту 5.3 договору від 01.01.2002 № 101 саме споживач, який має прилади обліку, щомісяця до 25 числа подає енергопостачальній організації звіт про фактично спожиту теплову енергію. Отже, Відповідач як споживач обізнаний про обсяги спожитої ним теплової енергії та, відповідно, про розміри належної до сплати вартості такої теплової енергії. Факт отримання від Позивача рахунків на оплату отриманої теплової енергії Відповідач не оспорює;
- оскільки відповідно до положень статей 11, 526, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, які мають виконуватися належним чином і у встановлений строк, а умовами договору від 01.01.2002 № 101 встановлений конкретний строк виконання обов`язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії - до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, обов`язок споживача оплатити послуги не залежить від факту виставлення йому рахунка енергопостачальною організацією. Таким чином, за зобов`язаннями січня 2013 року-листопада 2014 року обов`язок Відповідача оплатити відповідні послуги мав бути виконаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим;
- оскільки Позивач звернувся до суду з позовом 15 лютого 2016 року (згідно з поштовим штемпелем, наявним на конверті), у межах позовної давності перебувають вимоги про стягнення пені за період з 15 лютого 2015 року по 31  жовтня 2015 року. Перевіривши здійснені Позивачем розрахунки у межах визначених ним періодів, з огляду на дати отримання Відповідачем рахунків на оплату та порядок визначення першого дня прострочення, а також застосувавши строк позовної давності, обґрунтованою та належною до стягнення з Відповідача є пеня в сумі 321 982,79 грн;
- перевіривши здійснені Позивачем розрахунки трьох процентів річних, зважаючи на погоджені сторонами у Договорах № 101 умови здійснення розрахунків, обґрунтованою є сума трьох процентів річних у розмірі 48 498,99 грн. Втім, з огляду на принцип диспозитивності належним до стягнення з Відповідача є заявлена Позивачем сума - 33 098,10 грн;
- перевіривши здійснені Позивачем розрахунки інфляційних втрат, зважаючи на погоджені сторонами у Договорах № 101 умови здійснення розрахунків, обґрунтованою та належною до стягнення з Відповідача є сума інфляційних втрат у  розмірі 284 731,61 грн;
- за порушення строків виконання зобов`язань з оплати вартості теплової енергії, спожитої у грудні 2014 року, відповідальність у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не нараховується, оскільки на відповідні правовідносини сторін поширюється дія договору від 03.11.2014 № 101. Пунктом 1 додатку № 4 до цього договору (Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію) передбачено, що сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання договору, споживач зобов`язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання). Матеріали справи не містять доказів надсилання (вручення) Відповідачу рахунка за грудень 2014 року. За таких обставин Позивач не довів, що оплата за поставлений товар здійснена Відповідачем з пропуском строку, передбаченого у договорі;
- відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. У  постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16 зазначено, що сама лише відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у  справах № 925/246/17 та № 925/974/17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №  927/291/17 та від 17.04.2018 у справі №  906/621/17;
- Відповідач не скористався правом, наданим пунктом 3.1.2 Договорів № 101, згідно з яким у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту теплову енергію сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір про погашення заборгованості, який є додатком до цього договору; у зазначеному договорі сторонами відображається узгоджений сторонами графік погашення заборгованості;
- посилання Відповідача на умови пункту 4.3 договору від 29.12.2014 № 101/6 є безпідставними, оскільки останній лише передбачає, що оплата бюджетних зобов`язань здійснюється замовником за наявності відповідного бюджетного призначення. Умовами наведеного пункту договору (як і іншими пунктами) не передбачено (не погоджено сторонами) звільнення споживача від відповідальності за порушення грошових зобов`язань у разі відсутності відповідного бюджетного фінансування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи
13.          18 березня 2024 року Відповідач із використанням підсистеми "Електронний суд" подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024, у якій просить скасувати її повністю та направити справу № 917/231/16 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
14.          На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження Скаржник визначив:
- пункти 1, 3  частини першої статті 310 ГПК України - на думку Скаржника, постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм процесуального права, за результатом вирішення справи неповноважним складом суду, а також не підписана  27 лютого 2024 року (на дату складення повного тексту судового рішення) одним із суддів, який входив до складу суддів Східного апеляційного господарського суду в справі № 917/231/16;
- пункт 1 частини третьої, частину п`яту статті 310 ГПК України - Скаржник стверджує, що обставини справи та спірні відносини між сторонами цього спору вже встановлювалися судом касаційної інстанції, водночас суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови залишив поза увагою та не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на які було вказано судом касаційної інстанції у постанові від 18.10.2016.
15.          На переконання Скаржника, усупереч статті 43 ГПК України суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги та не надав належну правову оцінку, за винятком договорів на постачання теплової енергії від 01.01.2002 № 101  та  від 03.11.2014 №  101, умовам інших укладених між тими ж сторонами договорів на постачання теплової енергії у період 2012-2014 років. Також суд першої інстанції фактично не встановив повною мірою і належним чином обставини справи щодо обсягів поставки Позивачем теплової енергії у вигляді гарячої води у спірний період часу та отримання Відповідачем усіх відповідних рахунків і термінів їх оплати. При цьому суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, всупереч частині першій статті 47 ГПК України не надав повною мірою увагу всім обставинам справи, умовам поставки та розрахунків по тепловій енергії.
16.          Позивач у межах встановленого Судом строку подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
17.          Відзив обґрунтований таким:
- доводи Скаржника про те, що судове рішення підписане кваліфікованим електронним підписом судді Істоміної О.А. 28 лютого 2024 року, а не 27  лютого 2024 року в день складення повного тексту рішення, не спростовують той факт, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у паперовому вигляді була підписана суддею власноруч у нарадчій кімнаті. Будь-які інші обґрунтування на підтвердження своєї позиції щодо порушення судом вимог статті 233 ГПК України у касаційній скарзі не наводяться;
- щодо твердження Скаржника про розгляд та вирішення справи неповноважним складом суду, останній хибно тлумачить зміст пункту 1 частини першої статті 301 ГПК України. З посиланням на постанови Верховного Суду в справах № 911/3656/20 та № 910/11027/18 Позивач зазначає, що судова практика свідчить про те, що підстава для скасування судових рішень, передбачена пунктом 1 частини першої статті 301 ГПК України, застосовується у випадку, коли оскаржуване судове рішення прийняте судом з порушенням правил юрисдикції або з порушенням порядку визначення складу суду;
- під час нового розгляду справи суд апеляційної інстанції врахував вказівки, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 18.10.2016. Позивач вважає, що при розгляді справи суд з`ясував усі обставини справи, повно та всебічно дослідив надані докази. Твердження, викладені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
18.          01 січня 2002 року між Відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго" [правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго"] в особі Кременчуцької філії (енергопостачальна організація) та Відповідачем (споживач) був укладений договір на постачання теплової енергії в гарячій воді №  101 з невід`ємними додатками до нього та протоколом узгодження розбіжностей. За умовами пункту 1.1 цього договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді у  визначених договором обсягах, а споживач зобов`язується сплачувати за одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
19.          Відповідно до пункту 2.2.2 договору від 01.01.2002 № 101 споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим договором.
20.          Облік спожитої теплової енергії проводиться по приладах обліку, а в разі їх відсутності або несправного стану - розрахунковим методом (пункт 5.1 договору від 01.01.2002 № 101).
21.          Розділом 6 договору від 01.01.2002 № 101 погоджено порядок розрахунків та ціну. Так, відповідно до пункту 6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. У разі зміни тарифів оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими цінами з часу їх введення без змін інших умов договору.
22.          Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 6.2 договору від 01.01.2002 № 101).
23.          Згідно з пунктом 6.3 договору від 01.01.2002 № 101 (у редакції протоколу розбіжностей) розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі виписаних розрахунків енергопостачальної організації.
24.          У випадку несвоєчасної сплати рахунків за спожиту теплову енергію споживач сплачує енергопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку (пункт 6.5 договору від 01.01.2002 №  101).
25.          За умовами пункту 7.1 договору від 01.01.2002 № 101 за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно із діючим законодавством України.
26.          Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2002 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (пункт 10.1 договору від 01.01.2002 № 101).
27.          03 листопада 2014 року між Позивачем (теплопостачальна організація) та Відповідачем (споживач) був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 з невід`ємними додатками до нього та протоколом узгодження розбіжностей. За умовами пункту 1.1 цього договору теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві вчасно в якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.
28.          Згідно з пунктом 2.2.2 договору від 03.11.2014 № 101 споживач зобов`язується оплачувати теплопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі цього договору, згідно з умовами договору та додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до нього.
29.          Споживач несе відповідальність згідно із законодавством і договором за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та трьох процентів річних (пункт 4.2.2 договору від 03.11.2014 № 101 у редакції протоколу погодження розбіжностей).
30.          Згідно з пунктом 6.1 договору від 03.11.2014 № 101 для розрахунку за спожиту теплову енергію системи теплоспоживання споживача повинні бути забезпечені необхідними приладами обліку теплової енергії. У разі їх відсутності, виходу з ладу (несправності) чи невідповідності нормативно-технічним вимогам нарахування оплати за спожиту теплову енергію споживачу проводиться розрахунковим шляхом згідно максимальних договірних навантажень, зазначених у додатках № 2 договору.
31.          Порядок розрахунків зі споживачами теплової енергії викладено у додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до діючого договору (пункт 6.6 договору від 03.11.2014 № 101).
32.          Згідно з пунктом 6.7 договору від 03.11.2014 № 101 розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем, проводяться в грошовій формі або іншими формами розрахунків, які не суперечать чинному законодавству України, відповідно до діючих тарифів, які затверджуються в установленому порядку. У разі зміни тарифів оплата споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими тарифами з часу їх введення без змін інших умов договору.
33.          Пунктом 6.8 договору від 03.11.2014 № 101 (у редакції протоколу погодження розбіжностей) встановлено, що у випадку несвоєчасної сплати рахунків за спожиту теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення.
34.          Пунктом 7.10 договору від 03.11.2014 № 101 сторони погодили, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2014 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду його умов. Договір може бути розірвано в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.
35.          Відповідно до пункту 1 Порядку розрахунків за спожиту теплову енергію (додаток № 4 до договору від 03.11.2014 № 101) розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними. Сплату рахунків теплопостачальної організації, виписаних на виконання договору, споживач зобов`язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).
36.          Пунктом 6 Порядку розрахунків за спожиту теплову енергію (додаток № 4 до договору від 03.11.2014 № 101 у редакції протоколу погодження розбіжностей) визначено, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.
37.          Суд апеляційної інстанції також звернув увагу на наявність укладених між сторонами договорів на постачання теплової енергії у період 2013-2015 років.
38.          21 грудня 2012 року Позивачем (учасник) та Відповідачем (замовник) був укладений договір № 101/3 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти. За умовами пункту 1.1 зазначеного договору учасник зобов`язується у січні-квітні 2013 року поставити замовникові теплову енергію (як різновид товару) для забезпечення потреб теплових установок замовника, а замовник - прийняти і оплатити вартість використаної (купленої) теплової енергії в гарячій воді та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.
39.          Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору від 21.12.2012 № 101/3 розрахунки за теплову енергію проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунка на оплату відповідно до вимог Бюджетного кодексу України. До рахунка додається акт виконаних робіт.
40.          Згідно з пунктом 6.1.1 договору від 21.12.2012 № 101/3 замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари (надані послуги або виконані роботи).
41.          Договір від 21.12.2012 № 101/3 набрав чинності з 01 січня 2013 року і діяв до 30  квітня 2013 року.
42.          27 вересня 2013 року між Позивачем (учасник) та Відповідачем (замовник) був укладений договір № 101/4 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді. За умовами пункту 1.1 зазначеного договору учасник зобов`язується в жовтні-грудні 2013 року поставити замовникові теплову енергію в гарячій воді для забезпечення потреб теплових установок замовника, а замовник - прийняти і оплатити вартість використаної (купленої) теплової енергії в гарячій воді та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.
43.          Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору від 27.09.2013 № 101/4 розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунка на оплату товару або послуги або після підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків, шляхом перерахування коштів на рахунок учасника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у цьому договорі. До рахунка додається акт про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії.
44.          Згідно з пунктом 6.1.1 договору від 27.09.2013 № 101/4 замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари або надані послуги.
45.          Пунктом 10.1 договору від 27.09.2013 № 101/4 встановлено, що він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 року, але не більше, ніж сума договору. Умови договору поширюються на правовідносини, які відбулися між сторонами з 2013 року.
46.          27 грудня 2013 року між Позивачем (учасник) та Відповідачем (замовник) був укладений договір № 101/5 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді. За умовами пункту 1.1 зазначеного договору учасник зобов`язується в січні-грудні 2014 року поставити замовникові теплову енергію в гарячій воді для забезпечення потреб теплових установок замовника, а замовник - прийняти і оплатити вартість використаної (купленої) теплової енергії в гарячій воді та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.
47.          Згідно з пунктами 4.1, 4.2 договору від 27.12.2013 № 101/5 розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунка на оплату товару або послуги або після підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків шляхом перерахування коштів на рахунок учасника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у цьому договорі. До рахунка додається акт про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії.
48.          Згідно з пунктом 6.1.1 договору від 27.12.2013 № 101/5 замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари або надані послуги.
49.          Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014 року, але не більше, ніж сума договору (пункт 10.1 договору від 27.12.2013 №  101/5).
50.          29 грудня 2014 року між Позивачем (учасник) та Відповідачем (замовник) був укладений договір № 101/6 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді. За умовами пункту 1.1 зазначеного договору учасник зобов`язується в січні-грудні 2015 року поставити замовникові теплову енергію в гарячій воді для забезпечення потреб теплових установок замовника, а замовник - прийняти і оплатити вартість використаної (купленої) теплової енергії в гарячій воді та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.
51.          Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору від 29.12.2014 № 101/6 розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунка на оплату товару або послуги або після підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків шляхом перерахування коштів на рахунок учасника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у цьому договорі. До  рахунка додається акт про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії.
52.          Згідно з пунктом 6.1.1 договору від 29.12.2014 № 101/6 замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари або надані послуги.
53.          Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2015 року, але не більше, ніж сума договору (пункт 10.1 договору від 29.12.2014 №  101/6).
54.          Нарахування обсягів спожитої теплової енергії проводилося на підставі приладів обліку. Покази обліку оформлені Відповідачем та підписані його посадовою особою і завірені печаткою коледжу.
55.          На виконання умов договорів Позивач поставив Відповідачу у період січня 2013 року-листопада 2015 року теплову енергію та на оплату наданих послуг виписав Відповідачу відповідні рахунки [дати та номери рахунків, розрахункові місяці та суми наводяться в тексті постанови суду апеляційної інстанції].
56.          Обсяги спожитої теплової енергії не оспорюються Відповідачем.
57.          До матеріалів справи на підтвердження здійснення оплати вартості поставленої Позивачем теплової енергії Відповідач долучив платіжні доручення.
58.          Факт виконання Відповідачем зобов`язань за договорами щодо оплати вартості отриманої теплової енергії у спірний період сторонами не оспорюється. Водночас з огляду на порушення строків виконання таких зобов`язань Позивач нарахував та пред`явив до стягнення з Відповідача 323  765,09 грн пені, 440 269,44 грн інфляційних та 33 098,10 грн трьох процентів річних.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
59.          Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, виходячи зі  встановлених фактичних обставин справи, та дійшов наступних висновків.
60.          Як вже було зазначено, підставою касаційного оскарження Скаржник, зокрема, визначив пункти 1, 3  частини першої статті 310 ГПК України, стверджуючи, що справа була вирішена неповноважним складом суду апеляційної інстанції, а  оскаржувана постанова не підписана  27 лютого 2024  року (на дату складення повного тексту судового рішення) одним із суддів, який входив до складу колегії.
61.          Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
62.          Правова конструкція "суд, встановлений законом" є структурним елементом права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції, що передбачає дві умови відповідності цьому критерію: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).
63.          Термін "повноважний склад суду" слід сприймати як наявність повноважень суддів щодо здійснення ними своїх професійних обов`язків: компетентність у розумінні наявності повноважень на розгляд справ у суді відповідно до предмета спору, вирішення справ судом певної інстанції та судом, який має повноваження на розгляд справ у межах територіальної юрисдикції, визначеної ГПК України, що забезпечує право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судова практика свідчить, що вказана підстава для скасування судових рішень застосовується у випадку, коли оскаржуване судове рішення прийняте судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності) (статті 20-31 ГПК України) або з порушенням порядку визначення складу суду (статті 32, 36 ГПК України).
64.          Судочинство, яке здійснюється з порушенням наведених правил, за наявності сумнівів у безсторонності і неупередженості суду, не може вважатися правосуддям, оскільки вирішення справи неповноважним складом суду належить до безумовних підстав перегляду судових рішень.
65.          Заразом Верховний Суд зауважує, що у тексті касаційної скарги відсутні посилання на порушення правил юрисдикції (підсудності) та/або порушення порядку визначення складу суду. Доводи та аргументи Скаржника про розгляд і вирішення справи неповноважним складом суду змістовно зводяться до того, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не була підписана кваліфікованим електронним підписом судді Істоміної О.А. 27  лютого 2024 року, тобто на дату складення повного тексту постанови.
66.          За змістом пункту 3 частини першої статті 310 ГПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо воно не підписане будь-яким із суддів або підписане не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні.
67.          Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 240 ГПК України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення. Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
68.          Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 19.12.2023 (Т. 3, а.с. 24) підтверджується, що для розгляду справи № 917/231/16 у  Східному апеляційному господарському суді визначено склад колегії суддів: головуюча - Медуниця О.Є., судді - Істоміна О.А., Радіонова О.О.
69.          Верховний Суд встановив, що 20 лютого 2024 року за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 10.02.2017 суд апеляційної інстанції оголосив вступну та резолютивну частини постанови (Т. 3, а.с. 80-81), зазначивши, що її повний текст буде складений протягом десяти днів.
70.          27 лютого 2024 року складений повний текст постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 917/231/16 (Т. 3, а.с. 82-97). Постанова (повний текст) фізично підписана: головуючою - Медуницею О.Є., суддями - Істоміною О.А., Радіоновою О.О.
71.          З урахуванням зазначеного, оскільки повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції від 20.02.2024, який знаходиться у  матеріалах справи, викладений у письмовій формі та підписаний колегією суддів, склад якої визначений автоматизованою системою документообігу суду, Верховний Суд дійшов висновку, що Скаржник не довів наявність обставин, визначених пунктом 3 частини першої статті 310 ГПК України.
72.          Доводи Скаржника про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції була підписана кваліфікованим електронним підписом судді Істоміної О.А. наступного дня після складення повного тексту (28 лютого 2024 року), відхиляються з огляду на таке.
73.          Статтею 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
74.          Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами (частини перша, третя, четверта, п`ята статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").
75.          Згідно з підпунктом 6 пункту 1 розділу 1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19.04.2018 № 1200/0/15-18 (зі змінами) (далі - Порядок), електронний примірник судового рішення - створений у автоматизованій системі документообігу суду (далі - АСДС) електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду - кваліфікованими електронними підписами всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно з пунктом 2 розділу III цього Порядку. Такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в  паперовій формі.
76.          Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку електронний примірник судового рішення або окремої думки судді виготовляється судом в АСДС у день ухвалення судового рішення або виготовлення його повного тексту в паперовій формі, підписується кваліфікованим електронним підписом судді, який ухвалив таке судове рішення, а в разі колегіального розгляду - кваліфікованими електронними підписами усіх суддів, що входять до складу колегії, та зберігається у стані, що унеможливлює його подальше коригування.
77.          Дата та час підписання кваліфікованим електронним підписом, а також дата та час надсилання до Єдиного державного реєстру судових рішень електронного примірника судового рішення або окремої думки судді автоматично зберігається в АСДС і не підлягає коригуванню.
78.          Верховний Суд зауважує, що електронний примірник повного тексту постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 917/231/16 підписаний 27 лютого 2024 року кваліфікованими електронними підписами головуючої Медуниці О.Є. (17:02 год.) та судді Радіонової О.О. (18:31 год.), 28 лютого 2024 року - кваліфікованим електронним підписом судді Істоміної О.А. (12:41 год.).
79.          Скаржник не ставить під сумнів ідентичність електронного примірника оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції її оригіналу в паперовій формі, а також не заперечує, що електронний примірник постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у справі № 917/231/16 підписаний кваліфікованими електронними підписами усіх суддів, що входять до складу колегії.

80.          Натомість Скаржник вважає, що накладення кваліфікованого електронного підпису на судове рішення в інший день, ніж у день складання його повного тексту, суперечить вимогам ГПК України.
81.          Верховний Суд наголошує, що відповідно до статті 310 ГПК України наведене не є підставою для повного або часткового скасування судового рішення і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду.
82.          На підставі викладеного вище Верховний Суд дійшов висновку, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, з посиланням на пункти 1, 3  частини першої статті 310 ГПК України, не знайшла підтвердження. Аргументи Скаржника у цій частині ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні норм процесуального права та не свідчать про незаконність та/або необґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
83.          Заразом Скаржник обґрунтовує наявність порушення, передбаченого  пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, стверджуючи, що обставини справи та спірні відносини між сторонами цього спору вже встановлювалися судом касаційної інстанції, водночас суд апеляційної інстанції залишив поза увагою та не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на які було вказано судом касаційної інстанції у постанові від 18.10.2016.
84.          Суд зазначає, що аргументи й доводи Скаржника у цій частині змістовно зводяться до незгоди з оцінкою доказів, а  також спроби переоцінки наявних у справі доказів. Водночас наведене не охоплюється компетенцією Верховного Суду.
85.          Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до частини першої статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, та переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
86.          Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких Скаржником у цій справі аргументовано не доведено.
87.          У мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції здійснюється детальний аналіз договірних відносин сторін з посиланням на умови Договорів № 101 та інших договорів на постачання теплової енергії у період 2012-2014 років (від 21.12.2012 № 101/3, від 27.09.2013 № 101/4, від 27.12.2013 № 101/5, від 29.12.2014 № 101/6), виставлені Позивачем рахунки, витяги з реєстрів вручення рахунків тощо, наводяться мотиви врахування та відхилення відповідних доказів.
Суд апеляційної інстанції дослідив умови відповідальності сторін, зокрема, Скаржника, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, пов`язаних із постачанням теплової енергії, умови оплати отриманої теплової енергії, перевірив здійснені Позивачем розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат (у тому числі періоди здійснення розрахунків), правильність яких Скаржник не заперечує. При вирішенні справи суд застосував до нарахування пені інститут позовної давності на підставі заяви Скаржника.
Основні висновки, яких дійшов Східний апеляційний господарський суд  за результатами перегляду рішення суду першої інстанції, наводяться у пункті 12 цієї постанови. 
88.          Проаналізувавши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 такою, що відповідає вимогам частини п`ятої статті 236 ГПК України стосовно обґрунтованості судового рішення.
89.          Саме тільки посилання Скаржника на те, що суд апеляційної інстанції не у повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування (які саме докази не були досліджені, які обставини, на думку Скаржника, підтверджують ці докази та як вони здатні вплинути на результат розгляду справи) не може ставити під сумнів судове рішення.
90.          Доводи Скаржника у цій частині зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваної постанови, про задоволення позовних вимог у цій справі.
91.          Крім того, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
92.          Водночас Суд звертає увагу, що Скаржник не визначив підставами касаційного оскарження постанови Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 пункти 1, 2 та/або 3 частини другої статті 287 ГПК України.
93.          За таких обставин доводи Скаржника про недослідження зібраних у справі доказів відхиляються.
94.          Скаржник також не довів, що за результатами нового розгляду справи суд апеляційної інстанції не врахував висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 18.10.2016. Зазначене спростовується змістом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
95.          У пункті 48 рішення ЄСПЛ в справі "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996 (заява №     21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежується перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
96.          Суд погоджується з аргументами Позивача, що викладені у відзиві на касаційну скаргу, у тому обсязі, в якому вони узгоджуються з мотивами, наведеними у цій постанові.
97.          У справі "Салов проти України" (пункт 89 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005, заява №  65518/01) наголошується, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів повинні містити достатні мотиви, на яких вони ґрунтуються, для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (пункт 30 рішення ЄСПЛ у  справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, заява № 49684/99). Разом із тим статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Отже, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (пункт 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v." від 09.12.1994, заява серія A № 303-A).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
98.           Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
99.          Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
100.          Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у  касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування немає.

Судові витрати
101.          Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Скаржника, позаяк касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуальногокодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Національного авіаційного університету залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2024 у  справі  №  917/231/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя                                                                      Г. Вронська

Судді                                                                                          Н. Губенко

 І. Кондратова