ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року 
м. Київ

cправа №  922/2541/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;
представники сторін до суду не з`явились про дату, час та місце судового засідання всі учасники справи повідомлені належним чином.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк"
на постанову Східного апеляційного господарського суду 
від 13.02.2024
у складі колегії суддів: Шевель О.В.(головуючого), судді Крестьянінов О.О., Фоміна В.О.
та на ухвалу Господарського суду Харківської області
від 24.10.2023
та на ухвалу Господарського суду Харківської області 
від 28.11.2023 за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 
у складі судді: Усатого В.    О.
у справі № 922/2541/23
про банкрутство фізичної особи ОСОБА_2 , - 

ВСТАНОВИВ:

1.          У провадженні Господарського суду Харківської області перебувала справа №922/2541/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

2.          Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника в розмірі 608    000,00 грн основного боргу, а також 5    368,00 грн витрат зі сплати судового збору.

3.          Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 визнано грошові вимоги Акціонерного товариства "Укрсиббанк" (далі - АТ "Укрсиббанк") до боржника в розмірі 145    272,40 грн основного боргу, а також 5    368,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції 

4.          Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 у попередньому засіданні, включено до реєстру вимог кредиторів фізичної особи ОСОБА_2 визнані судом вимоги, а саме: вимоги   ОСОБА_1 в розмірі 608    000,00 грн основного боргу та 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору; вимоги АТ "Укрсиббанк" у розмірі 145    272,40 грн основного боргу та 5368,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5.          Не погоджуючись з вказаною ухвалою господарського суду від 28.11.2023, АТ    "Укрсиббанк" звернулось до Східного апеляційного господарського суду апеляційною скаргою.

6.          Також, не погоджуючись з ухвалою господарського суду від 24.10.2023 щодо визнання грошових вимог ОСОБА_1 до боржника, АТ    "Укрсиббанк", звернулось до Східного апеляційного господарського суду апеляційною скаргою.

7.          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 апеляційні скарги АТ "Укрсиббанк" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду від 24.10.2023 залишено без змін; ухвалу господарського суду від 28.11.2023 залишено без змін.

Рух касаційної скарги 
8.           04.03.2024 Акціонерне товариство     "Укрсиббанк" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 у справі №    922/2541/23, сформована в системі "Електронний суд" 04.03.2024.

9.          Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги АТ "Укрсиббанк" у справі № 922/2541/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В. В., судді - Васьковського О. В., судді - Погребняка В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи     між суддями від 04.03.2024.

10.          Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2024 відкрито касаційне провадження у справі №    922/2541/23 за касаційною скаргою АТ "Укрсиббанк" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 ; призначено розгляд касаційної скарги АТ    "Укрсиббанк" на 16.04.2024 року о 10:00.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

11.          Не погоджуючись з ухваленою постановою, АТ "Укрсиббанк" подано касаційну скаргу, в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 13.02.2024, ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 , а справу №    922/2541/23 направити на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Укрсиббанк" суму сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

12.          Аргументи касаційної скарги полягають у наступному.

12.1.          Боргова розписка від 14.11.2019 року оцінена судом формально, без з`ясування реальної можливості у ОСОБА_1 надати в позику ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 608    000 грн.

12.2.          Судами попередніх інстанцій не враховано, наявності 14 актуальних виконавчих проваджень, боржником за яким є ОСОБА_1 на момент надання позики.

12.3.          Судами не взято до уваги аргументи АТ "Укрсиббанк" про те, що податкова декларація ОСОБА_1 за 2019 рік на загальну суму 2    502    294,60 грн не підтверджує достатній рівень чистого прибутку від здійснення ним підприємницької діяльності та не підтверджує наявність фінансової можливості у ОСОБА_1 в наданні позики ОСОБА_2 в сумі 608    000,00 грн.
12.4.          Суди не встановили справжню правову природу укладеного договору позики, не з`ясували на що були витрачені вказані кошти (яке майно було придбано за рахунок отриманої грошової позики).

12.5.          Судами попередніх інстанцій не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20 про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки; від 17.08.2023 у справі №    911/1856/21; від 25.05.2022 у справі № 903/806/20 щодо судового контролю, оцінки доказів та з`ясування судом причини недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів з`ясування підстав для закриття провадження у справі, в порядку судового контролю та щодо закриття провадження у справі у зв`язку з невідповідністю плану реструктуризації Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ); від 22.12.2022 у справі №  910/14923/20 щодо підвищеного стандарту доказування.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

13.          До Верховного Суду не надходили відзиви на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

14.          Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15.          Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

16.          Предметом касаційного перегляду є постанова суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін ухвалу господарського суду від 24.10.2023 про визнання грошових вимог ОСОБА_1 до боржника - фізичної особи ОСОБА_2 ; ухвалу попереднього засідання господарського суду від 28.11.2023 про включення визнаних кредиторських вимог ОСОБА_1 .

17.          Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
18.          Відповідно до статті 113 КУзПБ провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

19.          За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

20.          Згідно частини першої статті 122 КУзПБ подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

21.          Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та розгляду їх заяв судом урегульовано нормами статті 45 КУзПБ.

22.          Відповідно до частини першої статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

23.          Під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

24.          Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому: 

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 12.10.2021 у справі №01/1494 (14- 01/1494));

- законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

- Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). 

- Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

25.          Така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

26.          Судами попередніх інстанції встановлено наступні обставини.

26.1.          Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.09.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника та мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією боржника призначено арбітражного керуючого Волторніста С.І., призначено попереднє засідання суду на 24.10.2023.

26.2.           08.09.2023 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 № 71359.

26.3.          Після оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 у строк, встановлений ч. 1 ст. 45 КУзПБ, до суду надійшла заява з грошовими вимогами до боржника, зокрема, від ОСОБА_1 (вх. № 27253 від 06.10.2023), в якій заявник просить суд розглянути та визнати його грошові вимоги на суму 608    000,00 грн основного боргу та 5    368,00 грн витрат зі сплати судового збору.

26.4.          В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за борговою розпискою від 14.11.2019.

26.5.          Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2019 ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 складено розписку (т.5, а.с.7), згідно з якою ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 608    000,00 грн готівкою, що еквівалентно 25    000,00 доларів США, які зобов`язався повернути протягом трьох років; позику отримано в національній валюті.

26.6.          Доказів, які б свідчили про повернення ОСОБА_2 ОСОБА_3 грошових коштів за розпискою від 14.11.2019, матеріали справи не містять.

26.7.          На підтвердження наявності у ОСОБА_1 грошових коштів, які були передані у позику ОСОБА_2 , заявник також надав до господарського суду копію першого аркуша податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця Воловика К.Ф. за 2019 рік (т.5, а.с.16), відповідно до якої загальний оподатковуваний дохід від діяльності за КВЕД 46.18 (Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами), задекларований  ФОП    Воловиком К.Ф. за 2019 рік, становить 2    502    294,60 грн.

26.8.          Під час апеляційного провадження судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вищевказані грошові вимоги                  ОСОБА_1 визнані керуючим реструктуризацією та не заперечуються боржником.

26.9.          Судом апеляційної інстанції також встановлено, що ухвалою господарського суду першої інстанції від 25.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на подання виправлених декларацій боржника (вх. № 30 від 01.01.2024). Задоволено клопотання АТ    "Укрсиббанк" (вх. № 119 від 03.01.2024) про закриття провадження у справі. Закрито провадження у справі № 922/2541/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ, відповідно до якої суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї. Скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою суду від 07.09.2023.

26.10.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що закриття провадження у справі про банкрутство під час апеляційного провадження з перегляду ухвал суду першої інстанції від 24.10.2023 та від 28.11.2023 у даній справі не перешкоджає подальшому здійсненню вказаного апеляційного провадження. Крім того апелянт - АТ "Укрсиббанк" не відмовився від поданих ним скарг, натомість просив задовольнити їх у повному обсязі.

27.          Так, в обґрунтування грошових вимог до боржника фізична особа-кредитор у своїй заяві посилалася на чинний договір безвідсоткової позики та наявність відповідної розписки у підтвердження його укладення та отримання боржником цієї позики. 

28.          Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

29.          Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

30.          Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

31.          За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

32.          Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. 

33.          Суд апеляційної інстанції в контексті аргументів апеляційної скарги зазначив також про необхідність застосування підвищеного стандарту доказування, про який виснував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 01.03.2023 у справі №    902/221/22, від 14.09.2023 у справі № 922/2884/21 тощо. 

34.          Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, додатковими доказами на підтвердження фінансової спроможності кредитора щодо надання відповідної позики є, зокрема, відомості податкового обліку - зазначене також відповідає правовій позиції Верховного Суду. 

35.          Документи податкового обліку є належними доказами у розумінні статті 76 ГПК України, оскільки з них можна встановити обставини, які входять у предмет доказування, а саме - розмір доходів кредитора в період виникнення спірної заборгованості.

36.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надана податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця Воловика К.Ф. за 2019 рік є належним доказом щодо джерел та розміру доходів ОСОБА_1 у відповідному періоді та правомірно була прийнята до уваги судом першої інстанції з огляду на наступне.

36.1.          Згідно з вказаною податковою декларацією за 2019 рік, ОСОБА_1 , який на той час був зареєстрований та здійснював діяльність як фізична особа - підприємець, отримав у 2019 році суму доходу в розмірі 2    502    294,60 грн.

36.2.          За борговою розпискою від 14.11.2019 ним було надано ОСОБА_2 608    000,00 грн, тобто близько 1/5 річного доходу, на що обґрунтовано вказував представник ОСОБА_1 в ході апеляційного провадження.

36.3.          Та обставина, що ФОП Воловик К.Ф. у 2019 році задекларував дохід у розмірі 2    502    294,60 грн, додатково підтверджується примірником податкової декларації, наданим представником вказаного учасника справи суду апеляційної інстанції.

36.4.          АТ "Укрсиббанк" в апеляційних скаргах не заперечує справжність відомостей, зазначених у податковій декларації ФОП Воловика К.Ф., та факт її подання до податкового органу.

36.5.          ФОП Воловик К.Ф. у 2019 році був платником єдиного податку. Томк, для фізичної особи-підприємця, який використовує спрощену систему оподаткування, законодавством не передбачено обов`язок вести облік витрат, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, розраховувати чистий прибуток і звітувати про його розмір.

36.6.          Суд апеляційної інстанції погодився з обґрунтованістю припущень апелянта про те, що ФОП Воловик К.Ф. у 2019 році не лише отримував доходи, але і здійснював певні витрати, пов`язані з основним видом його діяльності - водночас зазначив, що з матеріалів справи та з апеляційних скарг не вбачається ні розміру цих витрат, ні того, що вони унеможливили надання позики в сумі 608    000,00 грн.

36.7.          Крім того, в ході апеляційного провадження АТ "Укрсиббанк" не було зазначено - які саме докази, на його думку, могли б належним чином підтвердити реальність заборгованості за борговою розпискою від 14.11.2019.

36.8.          Натомість, за твердженням самого АТ "Укрсиббанк", у 2018 та у 2019 роках             ОСОБА_1 отримував кошти за договорами позик від фізичних осіб та банківських установ. Разом з тим, відкриття у 2020 році виконавчих проваджень щодо стягнення цих коштів у зв`язку з їх неповерненням (на що посилається апелянт), на думку апеляційного суду, не спростовує, а навпаки, додатково підтверджує, що у 2019 році в розпорядженні ОСОБА_1  перебували значні грошові суми - що дозволяло йому надати ОСОБА_2 позику в розмірі    608    000,00 грн.

36.9.          Водночас обставини щодо раціональності використання ОСОБА_1 у 2019 році наявних у нього грошових сум, мотивів надання позики ОСОБА_2 та доцільності такого вчинку з урахуванням того, що сам ОСОБА_1 також у цей час брав кошти в борг, так само як і причин, з яких ОСОБА_1 не вживав заходів щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 до відкриття провадження в даній справі про неплатоспроможність боржника визнано судом апеляційної інстанції такими, що не входять до предмету доказування в даному провадженні. Так само не входить до предмету доказування і дослідження обставин - коли та яким чином боржник витратив зазначені кошти. 

37.          В огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що кредитором - ОСОБА_1 документально підтверджено джерела походження коштів, наданих кредитором у позику фізичній особі-боржнику.

38.          Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального закону щодо оцінки доказів Верховним Судом не встановлено, а скаржником не доведено.

39.          Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, у подальшому підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.09.2020 у справі №    908/1795/19).

40.          Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанції висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду та зазначених скаржником щодо застосування статей 74, 75, 77-79, 236 ГПК України, Верховний Суд відхиляє, оскільки скаржник наводить висновки Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство, які мають загальний характер. Водночас, у кожній із наведених справ, судами досліджувались різні за змістом докази та на підставі встановлених судами обставин кожної конкретної справи приймалися відповідні судові рішення, що не може свідчити про порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права у цій справі під час розгляду грошових вимог. 

41.          Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, а Суд не вбачає підстав для скасування законних та обґрунтованих судових рішень, прийнятих за результатом розгляду грошових вимог ОСОБА_1 до божника у цій справі про банкрутство.

42.          У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

43.          Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням актуальних правових позицій Верховного Суду, відтак доводи скаржника не знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження, та направлені на переоцінку доказів, здійснену судами попередніх інстанцій, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлені приписами статті 300 ГПК України.

44.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

45.          Згідно з статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

46.          Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2024, ухвала Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 та ухвала Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 у справі №    922/2541/23 прийняті відповідно до фактичних обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх зміни або скасування відсутні.

47.          Оскільки підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції немає, то судовий збір згідно статті 129 ГПК України за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, - 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсиббанк" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 та на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 у справі №    922/2541/23 залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.02.2024, ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2023 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2023 за результатами розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 у справі №    922/2541/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  В. В. Білоус

Судді                                                                                              О. В. Васьковський

                                                                                                       В. Я. Погребняк