УХВАЛА

15 квітня 2024 року 
м. Київ
cправа №  910/10286/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Національної поліції України
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 (головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М.) 
у справі №910/10286/22
за позовом Національної поліції України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"
про   стягнення    626 639,75 грн,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2022 року Національна поліція України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі - ТОВ "МІК") про стягнення 626 639,75 грн штрафних санкцій, а саме: 275 822,17 грн пені та 350 817,58 грн штрафу.
Господарський суд міста Києва рішенням від 30.03.2023 у справі №910/10286/22 позовні вимоги задовольнив частково; стягнув з ТОВ "МІК"    на користь Національної поліції України пеню у сумі 132 708,38 грн та судовий збір у сумі 3 981,25 грн; в задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Національна поліція України звернулась 03.04.2024 через систему "Електронний суд" до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 в справі №910/10286/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Національної поліції України до ТОВ "МІК"  про стягнення з останнього штрафних санкцій у розмірі 313 319,88 грн, і ухвалити в цій частині нове рішення, а саме задовольнити позовні вимоги Національної поліції в повному обсязі та стягнути з ТОВ "МІК" на користь Національної поліції України додатково штрафні санкції у розмірі 313 319,88 грн
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 03.04.2023 для розгляду справи №910/10286/22 визначено склад колегії суддів: Бакуліна С.В. головуючий, Студенець В.І., Кібенко О.Р.
Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів на загальну суму 626 639,75 грн, що становить менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.
Національна поліція України підставою касаційного оскарження вищезазначеного судового рішення вказує те, що ця справа має виняткове значення для скаржника, оскільки неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо виготовлення та поставки форменого одягу за договором нівелювало можливість своєчасної реалізації по забезпеченню публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; забезпечення балансу інтересів з урахуванням принципів добросовісності, розумності та справедливості при вирішенні питань, порушених у межах даного провадження (зокрема в частині повного, всебічного та обґрунтованого вирішення питання щодо зменшення неустойки) має виняткове значення для Національної поліції України, адже справедливий розгляд справи в цій частині сприятиме відновленню порушених прав та інтересів Національної поліції України та слугуватиме запорукою належного виконання зобов`язання постачальниками перед Національною поліцією України та іншими замовниками, що входять до складу сектору безпеки та оборони України (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК).
Також скаржником зазначено про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК).
За оцінкою Верховного Суду касаційна скарга разом з правовими обґрунтуваннями не містить переконливих аргументів, які б свідчили про її виняткове для скаржника значення, оскільки доводи у їх сукупності зводяться до: (1) заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи; (2) переоцінки доказів, які були оцінені судом апеляційної інстанції під час розгляду справи по суті; (3) заперечення результату розгляду справи.
Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконними.
Крім того настання негативних наслідків для скаржника у випадку прийняття оскаржуваних рішень не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Щодо посилань скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, то колегія суддів відзначає, що вони є саме підставами касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК, втім, не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За змістом статті 7 ГПК правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу   сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
З огляду на відсутність належного обґрунтування наявності обставин, передбачених підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національної поліції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК, оскільки вона подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 163, 234, 235, 287, 293 ГПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національної поліції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024  у справі №910/10286/22.
2.  Копії ухвали надіслати учасникам справи.
3. Касаційну скаргу надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                            С. В. Бакуліна
Судді                                                                                          О. Р. Кібенко 
                                                                                          В. І. Студенець