ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року 
м. Київ

cправа №  918/571/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Краснов Є. В.
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"
на рішення Господарського суду Рівненської області від 12.09.2023 (суддя Пашкевич   І. О.) 
і постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 (головуючий суддя Розізнана І. В., судді Грязнов В. В., Саврій В. А.) 
у справі № 918/571/23
за позовом керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"
про визнання недійсними додаткових угод і стягнення коштів 
(у судовому засіданні взяла участь прокурор - Гриненко А. Є.)
ВСТУП
1.          Учасниками цього спору є керівник Сарненської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області (далі - позивач, Селищна рада) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (далі - відповідач, Товариство).
2.          Прокурор в особі Селищної ради як споживача звернувся з цим позовом до Товариства як постачальника, в якому просить визнати недійсними ряд укладених додаткових угод до договору про постачання електричної енергії, оскільки ціна на електричну енергію згідно зі спірними додатковими угодами, всупереч положень п.   2 ч.   5 ст.   41 Закону України "Про публічні закупівлі", збільшена на 153,83 % порівняно з ціною договору. 
3.          Вважаючи, що при укладенні додаткових угод до договору про збільшення ціни за 1 кВт*год електричної енергії сторони не дотримались вимог Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор (попередньо повідомивши раду) звернувся до місцевого господарського суду з позовом у цій справі, в якому просив визнати укладені додаткові угоди недійсними та стягнути з відповідача на користь ради відповідну переплату за електричну енергію.
4.          Суди попередніх інстанцій позов задовольнили. Виснували, що оспорювані прокурором додаткові угоди дійсно не відповідають приписам Закону України "Про публічні закупівлі".
5.          Пояснили, що пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", імперативно унормовано, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. Водночас із обставин цього спору слідує, що уклавши оспорювані додаткові угоди сторони договору в порушення наведених приписів Закону збільшили ціну за одиницю товару на 153,83 %, передбачених Законом умов для такої зміни не довели, а тому в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України такі угоди підлягають визнанню недійсними.
6.          Ураховуючи, що оспорювані додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві надміру сплачені кошти за електричну енергію.
7.          Постачальник з рішеннями судів не погодився і подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Доводи скарги узагальнено зводились до необґрунтованості участі прокурора у цій справі, а також визначення позивачем Селищну раду, а не орган уповноважений здійснювати моніторинг публічних закупівель і реагувати на виявлені порушення - Державну аудиторську службу України (далі - Держаудитслужба).
8.          Але Верховний Суд з доводами касаційної скарги не погодився. Подання позову прокурором у цій справі в інтересах держави в особі Селищної ради визнав обґрунтованим, висновки судів по суті спору такими, що відповідають актуальним правовим позиціям суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах. Звідси у задоволенні касаційної скарги відмовив, оскаржувані судові рішення залишив без змін.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
9.          18.12.2020 між Селищною радою (споживач) і Товариством (постачальник), який є переможцем аукціону на закупівлю електричної енергії, укладено договір №   14100-ВЦ про постачання електричної енергії від 18.12.2020 на суму 479 789 грн 99 коп. (з ПДВ) (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
10.          Умовами Договору визначено, зокрема, таке:
-          споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до Договору (п. 5.2);
-          у відповідності до п.п. 13.8 Договору умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 
1)          зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача; 
2)          зміни ціни за одиницю товару до 10 відсотків (9, 99 %) у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання Стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу на перед" (далі - РДН) та внутрішньодобовому ринку (далі - ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені на офіційному веб-сайті ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" - згідно з частиною шостою статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, Сторонами визнаються, зокрема, завірені роздруківки з веб-сайту Звітів про результати роботи РДН/ВДР та про діяльність ОР за відповідний календарний місяць, які оприлюднюються відповідно до законодавства ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" або інший документ органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціни товару на ринку. Нова (змінена) ціна застосовується з першого числа відповідного розрахункового періоду (календарного місяця) і залишається незмінною до його завершення; 
3)          покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; 
4)          продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми визначеної у договорі про закупівлю; 
5)          погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) з якості товарів, робіт і послуг); 
6)          зміни ціни у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;
7)          зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін.
-          істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) та нормативів, які застосовуються у договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії, який враховується в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачають за договором. У цьому випадку зміну ціни здійснюють у такому випадку:
-          підставою для зміни ціни є набрання чинності постановою ЕПСРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у договорі;
-          нову (змінену) ціну застосовують з дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП).
11.          Із заяви-приєднання до договору постачання електричної енергії споживача вбачається, що початок постачання - з 01.01.2021.
12.          Пунктом 5.2 договору встановлено ціну за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії складає 1, 48083329629 грн без ПДВ, крім того ПДВ - 0, 29616666667. Всього з ПДВ - 1, 77699996296 грн.
13.          Як вбачається із додатку № 2 до Договору (комерційна пропозиція) ціна на електричну енергію (кВт*год) (одиницю товару) становить 1, 48083329629 грн/кВт*год. без ПДВ. Вказана ціна визначається за наведеною в додатку формулою, в яку включаються такі складові: закупівельна ціна електричної енергії постачальником для споживача на ринках електричної енергії за розрахунковий період грн/кВт*год.; ціна на послуги пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу грн/кВт*год.; тариф на послуги з передачі електричної енергії ПрАТ "НЕК" "Укренерго" (затверджується регулятором та розміщується на сайті постачальника), грн/кВт*год. 
14.          Зі звіту про результати проведення процедури закупівлі від 18.12.2020 UA-2020-11-11-004565-а вбачається, що ціна в договорі на закупівлю вказана - 479   789,99   грн.
15.          У додатку № 3 до Договору сторони визначили договірні величини споживання електричної енергії (обсяги постачання електроенергії на 2021 рік), всього 270 тис кВт.*год та зокрема: січень 2021 - 35,1 тис кВт.*год; лютий 2021 - 35, 3 тис кВт.*год; березень 30, 6 тис кВт.*год; квітень 26, 3 тис кВт.*год; травень 17, 3 тис кВт.*год; червень 12, 0 тис кВт.*год; липень 6,8 тис кВт.*год; серпень 3,9 тис кВт.*год; вересень 8,5 тис кВт.*год; жовтень 27, 2 тис кВт.*год; листопад 33, 5 тис кВт.*год; грудень 33, 5 тис кВт.*год.
16.          Суди встановили, що між постачальником та споживачем укладено ряд додаткових угод про збільшення ціни товару, а саме:
-          додатковою угодою № 1 від 12.02.2021, на підставі зміни тарифу на передачу електричної енергії НЕК "Укренерго" відповідно до постанови НКРЕКП від 09.12.2020 № 2353, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію за становить 1, 53453 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з січня 2021 року;
-          додатковою угодою № 2 від 12.02.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 1, 68783 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з січня 2021 року;
-          додатковою угодою № 3 від 15.03.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 1, 82708 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з лютого 2021 року;
-          додатковою угодою № 4 від 20.08.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 1, 98024 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2021;
-          додатковою угодою № 5 від 20.09.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 2, 14870 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.08.2021;
-          додатковою угодою № 6 від 22.09.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 2, 33400 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 16.08.2021;
-          додатковою угодою № 7 від 24.09.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 2,53780 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 26.08.2021;
-          додатковою угодою № 8 від 08.10.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 2, 73952 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.09.2021;
-          додатковою угодою № 9 від 13.10.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 2, 92416 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 14.09.2021;
-          додатковою угодою № 10 від 18.10.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію за становить 3, 15799 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 15.09.2021;
-          додатковою угодою № 11 від 04.11.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить З, 44411 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.10.2021;
-          додатковою угодою № 12 від 08.11.2021, на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку, визначено, що ціна за 1 кВт/год спожиту електричну енергію становить 3, 75882 грн/кВт*год без ПДВ та починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 14.10.2021.
17.          Кожна із додаткових угод містить умови, за якими сторони узгоджують збільшення ціни (вартості) електричної енергії, як товару, до попереднього періоду.
Узагальнений зміст і підстави позовних вимог
18.          Прокурор в інтересах держави в особі Селищної ради звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 148 393,76 грн як різниці між сплаченими позивачем коштами за електричну енергії по неправомірно завищених цінах і коштами за договором по первинній ціні.
19.          Позовні вимоги мотивовані тим, що оспорювані додаткові угоди до договору на постачання електричної енергії № 13118-ВЦ від 31.08.2022 укладені з порушенням вимог законодавства та є недійсними з огляду на те, що Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Під час укладання оспорюваних додаткових угод сторонами не дотримано вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" щодо збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% від ціни, зазначеної в договорі, що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів. Внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства, мала місце переплата коштів у розмірі 148 393,76 грн, які підлягають стягненню в судовому порядку.
20.          Відповідач, в свою чергу зазначає, що укладаючи додаткові угоди, сторони Договору діяли у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням норм, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, Закону України "Про ринок електричної енергії" та іншими нормативно-правовими актами, не виходили за рамки законодавчо встановленого обмеження у 10%, а загальна ціна Договору залишилася незмінною, натомість сторони погоджували зміну загального обсягу товару за договором, (що прямо визначено в п. 2 ч. 5. ст. 4 Закону України "Про публічні закупівлі").
Узагальнений зміст і обґрунтування судових рішень
21.          Рішенням Господарського суду Рівненської області від 12.09.2023, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024, позов задоволено в повному обсязі.
22.          Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанцій мотивовано тим, що:
-          з аналізу додаткових угод слідує, що динаміка зміни ціни за Договором у відсотковому значенні становила + 153, 83 %;
-          сторони не дотрималися порядку внесення змін до Договору, унормованого Законом України "Про публічні закупівлі" та п. 13.8. Договору, при укладенні додаткових угод № 1 - 12; відповідач документально не підтвердив коливання ціни на електричну енергію упродовж 2021 року тими допустимими доказами, які сторони обумовили у п. 13.8. Договору з урахуванням п. 5.6. Договору;
-          внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди; відповідач не обґрунтував, чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання Договору по ціні, запропонованій на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного Договору стало для постачальника вочевидь невигідним;
-          постачальник не довів, що вартісні показники електроенергії упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для відповідача;
-          ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі;
-          внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод з порушенням законодавства, мала місце переплата позивачем коштів в розмірі 148 393,76 грн.
Касаційна скарга
23.          Не погодившись із прийнятими рішеннями, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарги
24.          Скаржник наголошує, що суди не врахували висновку щодо застосування норм статей 203, 215, 216 ЦК України (в контексті того, що під час розгляду позову про визнання правочину недійсним відповідачами мають бути всі учасники (сторони) цього правочину), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №125/2157/19.
25.          Суди не врахували висновків щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №910/3433/17, від 25.11.2021 у справі №917/269/21, від 07.12.2021 у справі №903/865/20, від 14.07.2022 у справі №909/1285/21, від 29.08.2023 у справі №910/5958/20.
26.          Скаржник зазначає про те, що відсутній висновок Верховного суду з питань надання права/повноважень, згідно з Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру", прокурору самостійного здійснення моніторингу публічних закупівель, а також стверджувати про порушення вимог законодавства, оскільки згідно з частиною 4 статті 7, частинами 1, 6 статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі", статтею 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", пунктом 1, підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення №   43), лише Держаудитслужба здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
27.          Зазначає, що звернення прокурора з позовними вимогами в інтересах Селищної ради до Товариства про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів є передчасним, оскільки уповноваженим органом здійснювати моніторинг державних закупівель і реагувати на виявлені порушення, у тому числі, пред`являти підконтрольним установам обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень та звертатись до суду в інтересах держави в разі незабезпечення виконання вимог визначено Держаудитслужбу.
28.          При цьому, ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено проведення моніторингу державних закупівель та постановлення висновків щодо незаконності господарської діяльності підприємств, установ, організацій. Звідси скаржник зазначає, що прокурор згідно із законом має повноваження звертатися до суду в інтересах держави виключно за наявності матеріалів проведеної перевірки та встановленого порушення Держаудитслужбою, яка протягом розумного строку на звернення до суду щодо виявленого порушення не відреагувала належним чином.
29.          Посилається на неврахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі №   922/2321/22, стосовно порядку звернення прокурора до суду в інтересах держави в подібній справі, а також висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.04.2022 №   815/1484/18 (№   К/9901/12419/19), стосовно випадків у яких прокурор може представляти інтереси держави в суді.
30.          Окрім того, наголошує, що суди попередніх інстанцій без належних та допустимих доказів щодо порушення сторонами Договору законодавства в сфері публічних закупівель при укладенні спірних додаткових угод до Договору (висновку Держаудитслужби), дійшли передчасного висновку про задоволення позовних вимог прокурора.
Відзив
31.          У відзиві на касаційну скаргу прокурор заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх незаконність та необґрунтованість, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Наголошує на тому, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, наведеному в постанові від 15.09.2020 у справі №   469/1044/17, прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Також вказує на висновки Верховного Суду щодо правильного визначення прокурором позивачем у справі орган місцевого самоврядування, який є стороною договору, викладені у постанові від 07.12.2022 у справі №   927/189/22. Зазначає про те, що суд апеляційної інстанції вірно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24.01.2024 у справі №   922/2321/22. Також наголошує на безпідставності доводів скаржника щодо необхідності визначення позивачем саме Держаудитслужбу. Окрім того зазначає, що суди правильно застосували положення п.   2 ч.   5 ст.   41 Закону України "Про публічні закупівлі".
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій 
32.          Згідно з частинами 1 - 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
33.          Як зазначалося вище, вважаючи, що додаткові угоди 1-12 до Договору укладено з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор, виступаючи в інтересах держави в особі Селищної ради звернувся з цим позовом до суду.
34.          Здійснюючи, в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідача, перегляд оскаржуваних судових рішень, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування, з огляду на таке.
35.          Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
36.          Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
37.          Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
38.          Частини 3, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
39.          У положеннях частини 4 статті 53 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
40.          Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
41.          Відповідно до частини 3 статті 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
42.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі №   587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №   911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №   910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
43.          Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі №   761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №   910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).
44.          Тобто під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
45.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
46.          Разом з тим, згідно з частиною 4 статті 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
47.          У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
48.          Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
49.          Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
50.          Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
51.          Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
52.          Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що компетентним органом, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, є Селищна рада, як замовник закупівлі за Договором, сторона оспорюваних правочинів, особа, яка є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету згідно з законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.
53.          Прокурор, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", листами від 01.05.2023 № 53-1102ВИХ-23, від 26.05.2023 №53-1424вих-22 повідомив Селищну раду про встановлені порушення вимог чинного законодавства, а також висловив прохання про надання інформації з приводу того, чи вживатиме остання заходи до усунення порушень.
54.          Однак, за змістом листів у відповідь Селищної ради від 18.05.2023 № 779 та від 07.06.2023 №   881 заходи до усунення порушень радою не вживалися.
55.          З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що прокурором доведено наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді та виконано приписи статті 23 Закону України "Про прокуратуру" шляхом повідомлення про встановлені порушення та надання строку для вжиття заходів до поновлення порушених інтересів держави, а саме направлено повідомлення позивачу про намір звернутися до господарського суду в його інтересах із зазначеним позовом.
56.          Ураховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи у цій частині, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність прокурором наявності підстав для представництва в суді інтересів держави.
57.          При цьому підставою реалізації прокуратурою представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, тобто нездійснення ним захисту інтересів держави.
58.          Указаний висновок судів не суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, тому доводи скаржника у цій частині є необґрунтованими.
59.          У контексті наведеного Суд також звертається до правової позиції Великої Платати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.06.2023 у справі №   905/1907/21, щодо застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.
60.          Суд відзначає, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин. У даній справі місцевий та апеляційний господарські суди дійшли заснованого на законі висновку про те, що прокурор мав повноваження для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в Селищної ради, як органу, що здійснює, зокрема, розподілення та контроль за використанням бюджетних коштів громади.
61.          Верховний Суд також відмічає, що доводи відповідача стосовно того, що саме Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель були предметом розгляду в постанові Верховного Суду від 05.03.2024 у справі №   918/323/23.
62.          Так, у наведеній справі № 918/323/23, правовідносини у якій є подібними до правовідносин цієї справи, яка розглядається, Керівник Сарненської окружної прокуратури, виступаючи в інтересах держави в особі Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", в якому просив суд визнати недійсними додаткову угоду № 2 від 07.10.2022, додаткову угоду № 3 від 10.10.2022, додаткову угоду № 4 від 11.10.2022 до договору на постачання електричної енергії № 13118-ВЦ від 31.08.2022, які укладені між Березівською сільською радою Сарненського району Рівненської області і Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", а також стягнути кошти у розмірі 12 067,34 грн.
63.          Верховний Суд у наведеній постанові від 05.03.2024 у справі №   918/323/23, розглядаючи доводи Товариства стосовно того, що уповноваженим органом у спірних правовідносинах є саме Держаудитслужба, виходив, зокрема із того, що прокурор мав повноваження для подання позовної заяви у даній справі в інтересах держави в особі Березівської сільської ради, як органу, що здійснює, зокрема, розподілення та контроль за використанням бюджетних коштів громади, а також врахував правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 18.06.2021 у справі №   927/491/19, відповідно до якого, закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду; належним буде звернення в особі хоча б одного з них. З урахуванням викладеного, Верховний Суд відхилив доводи Товариства про те, що прокурор помилково визначив раду уповноваженим органом у спірних правовідносинах.
64.          Окрім того, в постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №   918/308/23, ухваленій в подібних правовідносинах, за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Володимирецької селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 139 061,19 грн, викладено такі правові висновки: "8.39. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 зі справи № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.
8.40. Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 зазначено про те, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган, як така сторона, може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу, як сторони правочину, має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
8.41. Аналогічний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20, від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
8.43. Зважаючи на викладене, виходячи із предмета і підстав позову, сформульованих Прокурором, та враховуючи, що Володимирецька селищна рада є стороною правочину, до якого були укладені оспорювані додаткові угоди, втім, не звернулася до суду з позовом про визнання їх недійсними після отримання інформації від Прокурора про наявні порушення, що підтверджує бездіяльність компетентного органу, суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про наявність підстав для представництва Прокурором інтересів держави в особі Володимирецької селищної ради та звернення до суду із вказаним позовом. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 зі справи № 927/366/22 і Суд у справі № 910/40/23 не вбачає підстав для відступу від неї."
65.          Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.03.2024 у справі № 918/323/23, від 07.03.2024 у справі № 918/308/23.
66.          За наведеного, доводи відповідача про неправильне застосування   /   неврахування судами положень законодавства щодо представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування у спорах про визнання недійсними додаткових угод до договорів, укладених на підставі Закону України "Про публічні закупівлі", а також відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних правовідносинах (пункт 26 цієї постанови), не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи. Звідси, доводи скаржника, обґрунтовані підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не свідчать про наявність підстав для зміни чи скасування рішення і постанови в цій справі.
67.          Суд також не приймає до уваги доводи скаржника про те, що суди не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24.01.2024 у справі №   922/2321/22, стосовно порядку звернення прокурора до суду в інтересах держави, оскільки зміст наведеної постанови не свідчить про те, що касаційний суд викладав у ній висновок про те, що Держаудитслужба є єдиним належним органом, в інтересах якого прокурор може пред`явити позов про визнання недійсними додаткових угод до договору, укладеного за результатом проведення публічної закупівлі, чи що пред`явленню такого позову повинна передувати відповідна фінансова перевірка Держаудитслужби, як про це стверджує скаржник. А тому, відповідні доводи касаційної скарги відхиляються як безпідставні.
68.          Окрім того, як уже було наголошено вище, Верховний Суд у наведених вище постановах у справах № 918/323/23, № 918/308/23 викладав висновок про підставність звернення прокурора до суду в інтересах органів місцевого самоврядування після підтвердження їх бездіяльності в усуненні порушень законодавства в сфері публічних закупівель, виявлених прокурором.
69.          Стосовно доводів скаржника, викладених у пункті 24 цієї постанови, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі №   125/2157/19 вказала на те, що позов, який пред`являється особою, яка не була учасником правочину про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину. В наведеній справі позов був пред`явлений одним із подружжя до іншого про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, набутого в шлюбі, відчуженого на користь третіх осіб. Тобто в наведеній справі позов був пред`явлений не стороною правочину та відповідачами були визначені не всі учасники правочину. Водночас, у цій справі, яка розглядається, позов пред`явлений в інтересах сторони Договору, що свідчить про нерелевантність посилання скаржника на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19.
70.          Також Суд зазначає, що інші постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник, а саме від 15.09.2020 у справі №   469/1044/17, від 06.07.2021 у справі №   911/2169/20, від 25.04.2018 у справі №   806/1000/17 від 25.11.2021 у справі №   917/269/21, від 07.12.2021 у справі №   903/865/20, від 14.07.2022 у справі №   909/1285/21, від 17.04.2018 у справі № 910/3433/17, від 29.08.2023 у справі №   910/5958/20, від 13.04.2022 у справі №   815/1484/1, не є релевантними до даної справи у контексті доводів касаційної скарги, оскільки: (1) правовідносини в наведених справах не стосуються визнання недійсними додаткових угод   /   договорів, укладених з порушенням законодавства про публічні закупівлі, установлені фактичні обставини наведених справ суттєво відрізняються від обставин цієї справи, яка розглядається; (2) у наведених скаржником постановах відсутні висновки щодо виключних повноважень Держадитслужби на оскарження додаткових угод   /   договорів, укладених з порушенням законодавства про публічні закупівлі.
71.          Окрім того, як уже було зазначено, висновки судів щодо питання застосування статті 23 Закону України "Про прокуратуру" відповідають актуальній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній у постанові від 26.05.2020 у справі №   912/2385/18. Наведені вище доводи касаційної скарги про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" вказаного не спростовують, а тому відхиляються Судом як необґрунтовані.
72.          Звідси, доводи скаржника, обґрунтовані підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, також не свідчать про наявність підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.
73.          Колегія суддів також наголошує, що доводів на спростування висновків судів по суті розгляду спору щодо застосування приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" касаційна скарга не містить.
74.          Водночас, висновки судів, зокрема суду апеляційної інстанції, відповідають останній актуальній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду щодо питання застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", викладеній у постанові від 24.01.2024 у справі №   922/2321/22, до розгляду якої зупинялося апеляційне провадження в цій справі, що доводами касаційної скарги не спростовується.
75.          Інші доводи касаційної скарги відповідача підставою касаційного оскарження не обґрунтовані, підставою відкриття касаційного провадження не слугували, направлені на переоцінку встановлених у справі обставин, що виходить за межі касаційного розгляду, передбачені статтею 300 ГПК України, а тому судом касаційної інстанції і не розглядаються.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
76.          Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 308 ГПК України). Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
77.          Враховуючи наведені положення законодавства та висновки, зроблені касаційним судом під час касаційного провадження у цій справі, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вирішила, що подана Товариством касаційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Водночас прийняті у справі рішення і постанова відповідають правовим нормам, а тому не можуть бути змінені чи скасовані. 
Розподіл судових витрат
78.          Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 і рішення Господарського суду Рівненської області від 12.09.2023 у справі №   918/571/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          О. В. Случ 

Судді                                                                                                    Н. О. Волковицька

                                                                                                    Є. В. Краснов