УХВАЛА

21 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/8587/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. - (головуючий), Булгакової І.В., Жайворонок Т.Є.,
розглянувши матеріали касаційної скарги державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України
на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2023 
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024
у справі №  910/8587/23
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг"
до державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України
про стягнення 144  601,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київенерго-Борг" (далі - ТОВ "Київенерго-Борг", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України (далі - ДЖКП НАН України, відповідач) про стягнення основної заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2008 №  9186062 за період з 01.11.2017 по 01.05.2018 у сумі 144  601,70 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що ТОВ "Київенерго-Борг" є правонаступником усіх прав AT "К.ЕНЕРГО" за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2008 № 9186062 згідно з результатами аукціону з придбання майна банкрута за лотом №  71; станом на день подання позовної заяви до суду заборгованість (невиконане зобов`язання) відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2017 по 01.05.2018 за договором не сплачена та становить 144 601,70 грн.
Рішенням господарського суду міста Києва від 18.09.2023, яке залишено без змін  постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 у справі №  910/8587/23 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ДЖКП НАН України на користь ТОВ "Київенерго-Борг" заборгованість у розмірі 144  601,70 грн та 2  684,00 грн судового збору.
Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що за період з 01.11.2017 по 01.05.2023 ДЖКП НАН України здійснювалось споживання теплової енергії на підставі договору від  01.01.2008 №  9186062, втім, оплата спожитого енергоносія споживачем в повному обсязі своєчасно здійснена не була, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед постачальником в сумі 144    601,70  грн; факт споживання відповідачем протягом спірного періоду теплової енергії у визначеному обсязі є доведеним позивачем належними та допустимими доказами; в той же час, відповідач не спростував факту надання йому послуг за період з 01.11.2017 по 01.05.2023, а також не спростував заборгованості у сумі 144  601,70 грн.
ДЖКП НАН України 15.03.2024, засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 у справі №  910/8587/23, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Київенерго-Борг" до ДЖКП НАН України про стягнення заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2008 №  9186062.
Дослідивши матеріали касаційної скарги ДЖКП НАН України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 установлено у розмірі 2  684,00  грн.
Позов подано у травні 2023 року. Предметом позову у справі №  910/8587/23 є стягнення основної заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді у сумі 144  601,70 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268  400,00 грн), тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК  України.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)  особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Отже, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що скаржник посилається на випадки передбачені підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої  статті 287 ГПК України; зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики на розгляді в судах різних інстанцій розглядаються судові спори в аналогічних справах, які обґрунтовуються результатами аукціону, у яких суди по різному досліджують однакові документи та приймають протилежні судові рішення; також зазначає, що справа має для нього виняткове значення, оскільки за результатами аукціону було продано право вимоги до ДЖКП НАН України за декількома договорами на постачання теплової енергії та впливає на можливість захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів за результатом розгляду аналогічних судових спорів з ТОВ "Київенерго-Борг"; звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні    докази, які підтверджують факт набуття позивачем ТОВ "Київенерго-Борг" права вимоги до ДЖКП НАН України за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від  01.01.2008 №  9186062, на підставі якого позивач звернувся до суду; відсутність у ТОВ "Київенерго-Борг" права на позов тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову; скаржник стверджує, що в матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують факт та обсяг постачання теплової енергії у гарячій воді та відповідно наявність заборгованості.
Суд зауважує, що єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя; застосування судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування; єдність судової практики є складовою принципу правової визначеності.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Колегія суддів зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним їх власним тлумаченням, до переоцінки доказів, які були здійснені судами попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи. Звідси, такі доводи та аналіз судових рішень не дають підстав для висновку про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а відтак наявність у цьому випадку підстави допуску цієї справи до касаційного провадження, яка передбачена у підпункті "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України в межах перевірки матеріалів касаційної скарги не підтвердилась. 
Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, що вказані доводи були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, також враховано межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду цієї справи.
Тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).
Отже, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, належність справи до категорії малозначних була передбачуваною, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність виключних випадків, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г"  пункту 2 частини третьої  статті 287 ГПК України колегією суддів не встановлена.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №  21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №  26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДЖКП НАН України на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 у справі №  910/8587/23, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження, клопотання скаржника про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень не розглядається. 
Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2024 у справі №  910/8587/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя          І.  Колос

Суддя           І.  Булгакова

Суддя           Т.  Жайворонок