УХВАЛА

12 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  916/2938/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт"
на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 та
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024
у справі за позовом т. в. о. заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради
до Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт" та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової Ольги Станіславівни
про скасування рішення, припинення права власності, зобов?язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Т. в. о. заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт" (далі - ПП "Чорномор-Ріелт") та державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Морозової Ольги Станіславівни (далі - державний реєстратор), в якому просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за ПП "Чорномор-Ріелт" зареєстроване право власності на об?єкт нерухомого майна;
- припинити право власності ПП "Чорномор-Ріелт" на об`єкт нерухомого майна шляхом скасування державної реєстрації речового права;
- зобов`язати ПП "Чорномор-Ріелт" звільнити земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованої на ній нежитлової будівлі площею 236,2 кв. м. 
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням права комунальної власності на земельну ділянку у зв?язку зі здійсненням ПП "Чорномор-Ріелт" самочинного будівництва нежитлової будівлі та, як наслідок, самовільним зайняттям земельної ділянки із незаконним проведенням за останнім державної реєстрації права власності на об?єкт самочинного будівництва.
Господарський суд Одеської області рішенням від 19.04.2023 задовольнив позовні вимоги до ПП "Чорномор-Ріелт" у повному обсязі. Відмовив у задоволенні позову до державного реєстратора.
Зазначив, що державний реєстратор зареєстрував речові права на новий об?єкт, речові права на який, виходячи з наявних матеріалів справи, у ПП   "Чорномор-Ріелт" відсутні. Збільшення нерухомого майна фактично відбулося на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку забудовнику не відводилася у власність (користування), та за відсутності дозвільних документів на будівництво спірного об`єкта нерухомості, у зв`язку з чим дійшов висновку, що спірна нежитлова будівля є об`єктом самочинного будівництва.
З огляду на характер спірних правовідносин, неправомірну поведінку ПП "Чорномор-Ріелт", встановлені судом обставини та застосовані правові норми, суд дійшов висновку про те, що у цій справі не вбачається невідповідності між заходом втручання держави в право власності відповідача та критеріями правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.
Відмовляючи у задоволенні позову до державного реєстратора, суд зазначив, що спір про скасування рішення щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов?язаний з порушенням прав позивача саме іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.02.2024 задовольнив частково апеляційну скаргу та виклав резолютивну частину рішення суду першої інстанції у новій редакції, згідно з якою:
- позовні вимоги до ПП "Чорномор-Ріелт" задовольнив частково та зобов?язав ПП     "Чорномор-Ріелт" звільнити земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок самочинно побудованої на ній нежитлової будівлі;
- відмовив у задоволенні решти позовних вимог до ПП "Чорномор-Ріелт";
- відмовив у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора.
Апеляційний суд з урахуванням стандарту доказування "вірогідності доказів" погодився з доводами прокурора про те, що ПП "Чорномор-Ріелт" здійснило не реконструкцію, а нове будівництво з істотно збільшеною площею замість нежитлового приміщення, яке було повністю знищене пожежею.
Водночас суд з покликанням на постанову Великої Палати Верховного Суд від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 зазначив про неналежний спосіб захисту прав у частинах визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності. 
26.02.2024 ПП "Чорномор-Ріелт" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 (повний текст складений 15.02.2024), в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову до ПП "Чорномор-Ріелт".
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у цій справі визначено колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024.
Верховний Суд ухвалою від 01.03.2024 залишив касаційну скаргу без руху для усунення її недоліків.
04.03.2024 та 06.03.2024 ПП "Чорномор-Ріелт" звернулося до Верховного Суду із заявами про усунення недоліків касаційної скарги, до яких додало докази про надсилання копії касаційної скарги з відповідними додатками державному реєстратору та доказ, що підтверджує реєстрацію 04.03.2024 електронного кабінету. 
Відповідно до частини четвертої статті 294 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. 
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що її подано з дотриманням вимог статей 287- 291 ГПК України. 
Враховуючи обґрунтування скаржником випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали касаційної скарги є достатніми для відкриття касаційного провадження.
За змістом статті 295 ГПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Оскільки подання відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі є правом учасників справи, то у разі реалізації такого права суд касаційної інстанції встановлює відповідний строк для подання зазначеного відзиву.
Крім того, скаржник звернувся до Верховного Суду з клопотанням, у якому просить зупинити виконання оскаржуваної постанови до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 
Скаржник зазначив, що знесення нежитлової будівлі призведе до невідворотних негативних наслідків, зокрема, позбавлення його права власності на спірне майно та значних фінансових й матеріальних втрат до ухвалення остаточного рішення Верховним Судом. У разі задоволення касаційної скарги поворот виконання оскаржуваної постанови буде неможливий без ініціювання нових судових спорів, що може негативно вплинути на майновий стан заявника.
Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 294 ГПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.
Частиною першою статті 332 ГПК України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Для зупинення виконання судових рішень або зупинення їх дії, що допускається як виняток, повинні бути вагомі причини. Набуття судовими рішеннями чинності і, як наслідок, їх виконання чи дія, є законодавчо передбаченими стадіями судового процесу, а тому таке виконання та дія судового рішення саме по собі не є безумовною підставою, з якою закон пов`язує можливість (необхідність) зупинення виконання або зупинення дії судового рішення.
Суд має право зупинити виконання судових рішень, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.
Колегія суддів враховує те, що необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (№ 60750/00, § 43) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (Case of Hornsby v. Greece. №18357/91, § 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997).
Колегія суддів зазначає, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення, тому недоведеність підстав для зупинення виконання судового рішення у справі належними та допустимими доказами є підставою для відмови у задоволенні відповідного клопотання.
Керуючись статтями 234, 287, 290, 294, 295, 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження у справі № 916/2938/21 за касаційною скаргою Приватного підприємства "Чорномор-Ріелт" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2023 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 та здійснити перегляд оскаржуваних судових рішень у відкритому судовому засіданні 03 квітня 2024 року о  12:00 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань № 10 (кабінет № 332).
2. Учасники справи мають право подати до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу до 28 березня 2024 року, відсутність яких не перешкоджає здійсненню касаційного перегляду.
3. Інформацію щодо розгляду справи можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі "Інтернет" за вебадресою: http://supreme.court.gov.ua.
4. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Верховний Суд також роз`яснює про право сторін подати заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також про їхнє право брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку статті 197 Господарського процесуального кодексу України.
5. Відмовити Приватному підприємству "Чорномор-Ріелт" у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2024 у справі № 916/2938/21 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
6. Витребувати з Господарського суду Одеської області / Південно-західного апеляційного господарського суду матеріали справи № 916/2938/21. 
7. Надіслати копію цієї ухвали до Господарського суду Одеської області та Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                          Л. Рогач

Судді                                                                                                    Є. Краснов

                                                                                                    Г. Мачульський