УХВАЛА
14 березня 2024 року 
м. Київ
Cправа №  917/65/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" про відвід судді Краснова Є. В. від розгляду справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максі капітал груп" до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Приватне акціонерне товариство "Укренергозбут"; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод"; 3) Публічне акціонерне товариство "Херсонський завод карданних валів"; 4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Етьєн-Вест"; 5) Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Вагонзавод" про стягнення 4 727 597 709,17 грн,
ВСТАНОВИВ:
09.08.2023 Господарський суд Полтавської області ухвалив рішення про задоволення позову у цій справі та стягнув з відповідача на користь позивача 4 727 597 709,17 грн заборгованості та 939   400   грн витрат щодо сплати судового збору.
26.01.2024 Східний апеляційний господарський суд прийняв постанову про зміну мотивувальної частини цього рішення; в решті рішення місцевого господарського суду залишив без змін.
Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПрАТ "Полтавський ГЗК") звернулося до Верховного Суду із відповідною касаційною скаргою.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснов Є. В. - головуючий, Могил С. К., Мачульський Г. М.
20.02.2024 Верховний Суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Полтавський ГЗК" та, зокрема, відмовив у задоволенні клопотання скаржника про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.
У зв`язку із необхідністю вирішити питання щодо прийняття доповнень ПрАТ "Полтавський ГЗК" до касаційної скарги, враховуючи перебуванням судді Могил С. К. у відпустці, 27.02.2024 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснов Є. В. - головуючий, Мачульський   Г.   М., Рогач   Л.   І.
27.02.2024 Верховний Суд постановив ухвалу про прийняття доповнень ПрАТ "Полтавський ГЗК" до касаційної скарги.
Крім того, ухвалою від 01.03.2024 Верховний Суд відмовив у задоволенні повторно поданого ПрАТ "Полтавський ГЗК" клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.
13.03.2024 ПрАТ "Полтавський ГЗК" звернулося до Верховного Суду із заявою про відвід судді Краснова Є. В. від розгляду справи цієї справи. Заяву мотивовано наявністю обставин, що викликають у скаржника сумніви в неупередженості та об`єктивності судді. Такими обставинами зазначено те, що колегія суддів за участю судді Краснова Є. В. двічі відмовила у задоволенні клопотань скаржника про зупинення оскаржених ним судових рішень. При цьому, ПрАТ "Полтавський ГЗК" стверджує, що суд відмовився надавати відповідь на аргументи скаржника по суті, адже, хоча настання певних негативних фінансових наслідків для особи, з якої стягується заборгованість за судовим рішенням, хоча і є передбачуваним явищем (про що, зокрема, зазначено в ухвалі суду за результатами розгляду повторного клопотання про зупинення виконання судових рішень), разом з тим, за доводами заявника, тяжкість таких наслідків та збалансованість інтересів сторін і є тією самою обставиною, яка підлягає встановленню при розгляді такого роду клопотань, однак суд самоусунувся від встановлення такої обставини та об`єктивної оцінки доводів та доказів, наданих заявником з посиланням на своє попереднє рішення про відмову у задоволенні клопотання.
Згідно з частинами першою та другою статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Так, згідно з пунктом 5 частини першої цієї статті суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine) від 09.11.2006).
Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" (Bulut v. Austria) від 22.02.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.
При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine) від 09.11.2006).
ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про неупередженість та необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.
Не є підставами для відводу судді (суддів) заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом цієї чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень у інших справах.
Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
Імперативними положеннями частини четвертої статті 35 ГПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Доводи ПрАТ "Полтавський ГЗК" щодо наявності підстав для відводу судді Краснова Є. В. зводяться виключно до незгоди з ухваленими у цій справі колегією суддів за участю цього судді судовими рішеннями щодо розгляду клопотань ПрАТ "Полтавський ГЗК" про зупинення виконання оскаржених судових рішень, що, відповідно до вимог частини четвертої статті 35 ГПК України, не може бути підставою для відводу.
Інших обставин, які викликають у заявника сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Краснова Є. В. у заяві не вказано.
Ураховуючи положення процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу.
Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 39 ГПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, питання про відвід судді має бути вирішено суддею, визначеним у порядку частини першої статті 32 ГПК України.
Керуючись статтями 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" про відвід судді Краснова Є. В. від розгляду справи № 917/65/23 визнати необґрунтованою.
2. Передати матеріали справи на автоматизований розподіл для визначення судді для розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" про відвід судді Краснова Є. В.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов
Суддя                                                                                                    Г. М. Мачульський
Суддя                                                                                                    Л. І. Рогач