УХВАЛА

11 січня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/1834/19 
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Дроботової Т. Б. - головуючого, Бенедисюка І. М., Васьковського О. В., Вронської Г. О., Кібенко О. Р., Малашенкової Т. М., Пєскова В. Г., Рогач Л. І., Чумака Ю. Я., 
розглянувши матеріали касаційної скарги TRIANTAL INVESTMENTS LTD
на постанову Північного апеляційного господарського суду (судді: Владимиренко С. В. - головуючий, Ходаківська І. П., Демидова А. М.) від 15.09.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва (суддя Шкурдова Л. М.) від 30.05.2023 у справі 
за позовом  ОСОБА_1 та TRIANTAL INVESTMENTS LTD
до Міністерства фінансів України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Солід Дніпро", Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Кабінет Міністрів України,
про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" від 21.12.2016 № БВ-744/16/13010-05/131 та зобов`язання вчинити дії,
за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк"
до  ОСОБА_1 та TRIANTAL INVESTMENTS LTD,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом на стороні позивача - Міністерство фінансів України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Солід Дніпро",
про визнання відсутнім права вимагати повернення акцій Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" та визнання відсутнім права власності на акції,
за участю прокуратури України,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення доказів
1.1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/1834/19 за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) і TRIANTAL INVESTMENTS LTD (далі - Компанія) до Міністерства фінансів України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР), Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Солід Дніпро" та Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про (1) визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ "КБ "ПриватБанк"; наразі - АТ КБ "ПриватБанк", далі - АТ КБ "ПриватБанк") від 21.12.2016 № БВ-744/16/13010-05/131 та (2) зобов`язання вчинити дії, пов`язані з недійсністю договору. 
1.2. АТ КБ "ПриватБанк", у свою чергу, звернулося до господарського суду першої інстанції із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Компанії про визнання відсутнім права у ОСОБА_1 вимагати у Держави Україна в особі Міністерства фінансів України повернення 31 634 582 штук простих іменних акцій АТ КБ "ПриватБанк"; визнання відсутнім права у ОСОБА_1  вимагати визнання права власності за ОСОБА_1 на 31 634 582 штук простих іменних акцій АТ КБ "ПриватБанк", що належали ОСОБА_1 до моменту укладання договору купівлі-продажу акцій АТ КБ "ПриватБанк" від 21.12.2016 № БВ-744/16/13010-05/131; визнання відсутнім права у Компанії вимагати у Держави Україна в особі Міністерства фінансів України повернення 12    766 758 штук простих іменних акцій АТ КБ "ПриватБанк"; визнання відсутнім права у Компанії вимагати визнання права власності за Компанією на 12    766 758 штук простих іменних акцій АТ КБ "ПриватБанк", що належали Компанії до моменту укладання договору купівлі-продажу акцій АТ КБ "ПриватБанк" від 21.12.2016 № БВ-744/16/13010-05/131.
1.3. 24.05.2023 Компанія звернулася до суду першої інстанції із заявою про забезпечення доказів у цій справі шляхом їх витребування у НКЦПФР та зобов`язання надати належним чином завірену копію звіту про результати емісії (розміщення) акцій від 19.12.2016; витребування у НКЦПФР та зобов`язання надати належним чином завірену копію рішення НКЦПФР від 20.12.2016 "Щодо реєстрації звіту про результати приватного розміщення акцій ПАТ КБ "ПриватБанк"; витребування у ФГВФО та зобов`язання надати належним чином завірену копію рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 20.12.2016 № 2888 "Про затвердження результатів укладення договорів з першими власниками, результатів розміщення акцій, звіту про результати приватного розміщення акцій ПАТ КБ "ПриватБанк" та внесення змін до статуту і положень банку"; витребування у ФГВФО та зобов`язання надати належним чином завірену копію рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 20.12.2016 №2887 "Про погодження умов придбання акцій додаткової емісії неплатоспроможності банку ПАТ КБ "ПриватБанк".
На обґрунтування заяви заявник з посиланням, зокрема, на положення статей 110, 111 Господарського процесуального кодексу України, акцентував на тому, що у справі наявні документи, які містять банківську таємницю, доступ до яких Компанія не може отримати в силу об`єктивних обставин; є необхідність зібрати всі докази, які є належними, допустимими, достовірними, вірогідними й такими, що прямо стосуються питань, які входять до предмету доказування та сприятимуть повному, всебічному й об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 заяву Компанії про забезпечення доказів повернуто без розгляду, оскільки у заяві не зазначено місце проживання чи перебування позивача - ОСОБА_1 , що суперечить пункту 3 частини 1 статті 111 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд зазначив, що відповідно до приписів статті 170 ГПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Згідно з частиною 4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву подано без додержання вимог частин 1 та 2 цієї статті, повертає заяву без розгляду.
2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 залишено без змін. 
Суд апеляційної інстанції є погодився з мотивами місцевого господарського суду про повернення без розгляду заяви Компанії про забезпечення доказів. Суд апеляційної інстанції відзначив, що є загальними для всіх без виключення заяв, поданих з процесуальних питань, вимоги частин 1-3 статті 170 Господарського процесуального кодексу України зокрема, щодо зазначення місцезнаходження (для юридичних) або місця проживання (для фізичних осіб), а також щодо того, що до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень
3.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2023, Компанія подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити заяву про забезпечення доказів до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
У касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме  пункту 3 частини 1 статті 111 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у заявника відсутня будь-яка інформація щодо місця проживання чи перебування позивача - ОСОБА_1 ; статті 170 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди помилково вказали на необхідність надсилання заяви про забезпечення доказів іншим учасникам справи, з огляду на те, що розгляд цієї справи не перебуває на стадії виконання судового рішення; частини 3 статті 13 та статей 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, позаяк поверненням заяви про забезпечення доказів фактично обмежили заявника у праві довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.
3.2. АТ КБ "ПриватБанк" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти її вимог та посилається, зокрема на те, що позовна заява підписана спільно ОСОБА_1 та Компанією і містить адресу місця проживання позивача - ОСОБА_1 - 39 Кі Уілсон 1201, Женева, Швейцарія, а тому твердження Компанії щодо відсутності відомостей про адресу місця проживання або місцеперебування ОСОБА_1 не відповідають дійсності; оскільки заява про забезпечення доказів не містила клопотання заявника про її розгляд без повідомлення інших учасників справи (стаття 112 Господарського процесуального кодексу України) та з огляду на обов`язок сторони виявляти повагу до суду і до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (стаття 42 Господарського процесуального кодексу України), а також з урахуванням принципу змагальності та рівності сторін, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та законно залишив відповідну заяву про забезпечення доказів без розгляду;  у своїй позовній заяві Компанія не повідомляла суд про відсутність у неї певних доказів та/або про неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин. При цьому механізм забезпечення доказів, встановлений розділом 8 глави 5 Господарського процесуального кодексу України, може бути застосований виключно у випадку, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим;    особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, які можуть свідчити, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його буде неможливо подати. Натомість подана Компанією заява про забезпечення доказів взагалі не містила відповідних обставин.
4. Передача справи на розгляд об`єднаної палати
4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 910/1834/19 за касаційною скаргою Компанії на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
4.2. Згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2023 справу № 910/1834/19 разом із касаційною скаргою Компанії на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України з огляду на необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати, а саме від висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі № 924/681/22 (пункт 4.50) стосовно відсутності в учасника права обов`язку надавати докази надсилання заяви іншим учасникам справи, якщо це не заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення або в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.
5. Відсутність підстав для розгляду справи об`єднаною палатою
5.1. Перевіривши доводи касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку  про відсутність        підстав для   прийняття цієї справи до свого розгляду з огляду на таке.
5.2. У частині 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України    визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Відповідно до частини 4 статті 303 Господарського процесуального кодексу України     про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах 1- 4    статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах 5 або 6    статті 302 цього Кодексу.
Отже, умовами (підставами) для передачі справи на розгляд об`єднаної палати, як і підставою для здійснення розгляду справи об`єднаною палатою, є наявність висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати; такий висновок має бути зроблений у подібних правовідносинах.
5.3. Передаючи справу на розгляд об`єднаної палати колегія суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 28.11.2023 зазначила, що з метою забезпечення єдності судової практики щодо застосування норми абзацу 2 частини 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з частиною 1 вказаної статті, наявні підстави для відступу від висновку колегії суддів Касаційного господарського у складі Верховного Суду з іншої палати, викладеного у постанові від 26.07.2023 у справі № 924/681/22 щодо відсутності обов`язку учасника справи надавати докази надсилання іншим учасникам справи копій заяв та клопотань з процесуальних питань.
5.3-1. Разом з тим зі змісту постанови Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 924/681/22 вбачається, що у пунктах 4.47-4.50 цієї постанови розглядалися доводи скаржника щодо наявності підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій в частині закриття провадження у справі за наслідками розгляду клопотання про закриття провадження у справі, яке, на думку скаржника, не відповідало приписам статей 169 та 170 Господарського процесуального кодексу України щодо форми та змісту такої заяви. Питання правомірності поширення положень абзацу 2 частини 2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України на інші, ніж наведені у ньому заяви, клопотання чи заперечення, не належало до доводів касаційної скарги. 
5.4. Відтак Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що наведене у пункті 4.50 постанови Верховного Суду від 26.07.2023 у справі № 924/681/22 є по суті узагальненим викладенням змісту норм статей 169, 170 Господарського процесуального кодексу України на обґрунтування мотивів відхилення доводів скаржника, які стосувалися клопотання позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення 4500,00 грн, а не сформованим висновком щодо застосування відповідних норм права, тобто, абзацу другого частини другої статті 170 Господарського процесуального кодексу України, натомість за змістом положень частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд об`єднаної палати у разі якщо ця колегія вважає за необхідне відступити саме від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.
Наведене свідчить про відсутність підстав, передбачених у частині 2 статті 302 Господарського  процесуального  кодексу України, для розгляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 910/1834/19, оскільки передане колегією суддів питання має бути вирішено колегією суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка була визначена автоматизованою системою документообігу суду з урахуванням спеціалізації.
5.5. З огляду на зазначене справа № 910/1834/19 разом із касаційною скаргою Компанії на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 підлягає поверненню відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Керуючись статтями    234,    235,    301,    302,    303 Господарський процесуальний кодекс України, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду
УХВАЛИВ:
Справу № 910/1834/19 за касаційною скаргою TRIANTAL INVESTMENTS LTD на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2023 повернути відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                   Т. Б. Дроботова
Судді                                                                                                               І. М. Бенедисюк 
                                                                                                                        О. В. Васьковський
                                                                                                    Г. О. Вронська 
                                                                                                                        О. Р. Кібенко
                                                                                                                        Т. М. Малашенкова
                     В. Г. Пєсков
                                                                                                     Л. І. Рогач
                                                                                                                        Ю. Я. Чумак