УХВАЛА

19 лютого 2024 року 
м. Київ

cправа №  914/1104/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. - (головуючий), Булгакової І.В., Жайворонок Т.Є.,
розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024
у справі №  914/1104/23
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут"
до фізичної особи-підприємця Куть Богдана Михайловича
про стягнення 116  841,28 грн штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" (далі - ТОВ "Львівенергозбут", позивач) звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи-підприємця Куть Богдана Михайловича (далі - ФОП Куть Б. М., відповідач) про стягнення 116  841,28 грн штрафу за дострокове розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на те, що відповідач на підставі заяви-приєднання від 18.12.2018 приєднався до публічного договору позивача про постачання електричної енергії споживачу з урахуванням умов, передбачених комерційною пропозицією № 5; строк дії договору з урахуванням внесених змін був визначений до 31.12.2022; у зв`язку з достроковим розірванням договору через зміну відповідачем електропостачальника позивач виставив відповідачу рахунок на сплату штрафу за дострокове розірвання договору, яке станом на день подання позову не оплачено відповідачем.
Рішенням господарського суду Львівської області від 14.08.2023 у справі №  914/1104/23 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ФОП Куть Б. М. на користь ТОВ "Львівенергозбут" 116  841,28 грн штрафу та 2  684,00 грн судового збору.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 апеляційну скаргу ФОП Куть Б. М. задоволено; рішення господарського суду Львівської області від 14.08.2023 у справі №  914/1104/23 скасовано; ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Оскаржувану постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 мотивовано тим, що споживач (відповідач у справі) не порушив правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що в свою чергу звільняє останнього від обов`язку сплатити штраф за дострокове припинення договору на користь попереднього електропостачальника (позивача у справі); у цій справі ФОП Куть Б.  М. діяв у межах, визначених Законом України "Про ринок електричної енергії", ПРРЕЕ та договором про постачання електричної енергії споживачу, тому відсутні будь-які правові підстави для застосування до нього штрафних санкцій.
ТОВ "Львівенергозбут" 05.02.2024, засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №  914/1104/23, а рішення господарського суду Львівської області від 14.08.2023 у цій справі залишити в силі.
Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "Львівенергозбут" та наведені у них доводи у справі №  914/1104/23, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 установлено у розмірі 2  684,00  грн.
Позов подано у квітні 2023 року. Предметом позову у справі №  914/1104/23 є стягнення 116  841,28 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268  400,00 грн), тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК  України.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)  особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Отже, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що скаржник посилається на випадки передбачені підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої  статті 287 ГПК України; зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має для нього виняткове значення; на розгляді в судах різних інстанцій знаходяться аналогічні справи, у яких суди по різному застосовують приписи статті 56 Закону України ?Про ринок електричної енергії? та пункту 6.1.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №  312 у категорії господарських справ про стягнення електропостачальником штрафу із споживача за дострокове розірвання договору внаслідок зміни ним електропостачальника; також скаржник у якості обґрунтування підстави касаційного оскарження щодо неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Розглянувши доводи та міркування наведені у касаційній скарзі щодо наявності виключних випадків для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими.  
Суд зауважує, що єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя; застосування судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування; єдність судової практики є складовою принципу правової визначеності.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
У поданій касаційній скарзі скаржник хоча і зазначає про фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, однак не наводить конкретних норм права та жодних обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваного судового рішення у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права.
Скаржник, посилаючись на підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не навів та належним чином не обґрунтував, мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення; винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником; втім, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
Разом з тим, посилання скаржника на застосування апеляційним господарським судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України фактично зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, при цьому, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановлення інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та залишення в силі рішення місцевого господарського суду.
Отже, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, належність справи до категорії малозначних була передбачуваною, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність виключних випадків, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г"  пункту 2 частини третьої  статті 287 ГПК України колегією суддів не встановлена.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №  21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №  26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Львівенергозбут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №  914/1104/23, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2024 у справі №  914/1104/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя                    І.  Колос
Суддя                     І.  Булгакова
Суддя                     Т.  Жайворонок