УХВАЛА

29 січня 2024 року 
м. Київ

cправа №  904/3867/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Баранець О.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 

на постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Мороз В.Ф., судді: Коваль Л.А., Чередко А.Є.)
від 25.10.2023
у справі № 904/3867/21  
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України
про відшкодування шкоди у сумі 213849977,67 грн,

ВСТАНОВИВ:

При новому розгляді справи №904/3867/21 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2023 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2023 у справі №904/3867/21 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заподіяну ПАТ "Меліор Банк" та його кредиторам шкоду в сумі 213 849 977,67 грн.

Не погоджуючись з постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі №904/3867/21, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на зазначене судове рішення, в якій також клопоче про поновлення строків на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р. від 19.12.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі №904/3867/21 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, а саме: надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 589 000, 00 грн за подання касаційної скарги у даній справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №904/3867/21 між суддями від 18.01.2024 у зв`язку з відпусткою судді Кібенко О.Р. її замінено на суддю Баранця О.М.

Від ОСОБА_1 на виконання ухвали Верховного Суду від 19.12.2023 надійшла заява про розстрочення сплати судового збору, до якої додано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №08К24674М від 26.12.2023 про сплату 200   000, 00 грн судового збору за подання касаційної скарги у даній справі. У наведеній заяві про розстрочення судового збору скаржник просить розстрочити залишок судового збору у розмірі 1 389 000, 00 грн за подання касаційної скарги на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі №904/3867/21 на 4 місяці, але не довше ніж до ухвалення судового рішення по справі, шляхом сплати щомісяця частинами судового збору в розмірі не менше 347   250, 00 грн.

Заяву про розстрочення сплати судового збору мотивовано тим, що ОСОБА_1 шляхом запозичення коштів змогла в наданий їй строк віднайти частково суму для сплати судового збору в розмірі 200 000, 00 грн та для сплати іншої частини судового збору необхідно додатковий час, оскільки сума у розмірі 1   389   000, 00 грн є непомірною для скаржника. Враховуючи свій майновий стан не має можливості самостійно сплатити таку суму судового збору, що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2022 рік та за 1 - півріччя 2023 року. При цьому рахунки ОСОБА_1 арештовано у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження за наказами у даній справі (копія постанови про арешт коштів додається). З огляду на наведене та з урахуванням того, що сума судового збору значно перевищує 5% річного доходу ОСОБА_1 просить задовольнити заяву про розстрочення сплати судового збору.

Пунктом 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. 

Частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2270, 00 грн.

Предметом позову у даній справі є майнова вимога про стягнення 213 849 977,67 грн.

Отже, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання касаційної скарги складає 1   589 000,00 грн, а саме: (213 849 977,67 грн*1,5%)= 794 500, 00 грн*200%, де 1,5 - ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, 794 500, 00 грн - максимальний судовий збір за позовну вимогу майнового характеру станом на 2021 рік, 200% - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Скаржником надано докази часткової сплати судового збору у розмірі 200   000, 00 грн, отже недоплачена сума судового збору складає 1   389   000, 00 грн.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №906/308/20, повний текст якої оприлюднено 14.12.2023, викладено наступні правові висновки, а саме:
«Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті».

Аналізуючи можливість застосування пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» до відповідачів - фізичних осіб, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на таке.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до пунктів 1, 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 6 Конвенції, зокрема, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (див., зокрема, пункт 25 рішення ЄСПЛ від 17.01.1970 у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № 2689/65)).

Отже, оскільки в державі Україні діють апеляційні та касаційні суди, передбачені статтею 6 Конвенції гарантії поширюються також на апеляційний та касаційний перегляд справ.

У пунктах 59-61 рішення від 19.06.2001 у справі «Kreuz v. Poland» (заява № 28249/95) ЄСПЛ зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Однак Суд наголошує, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала «розгляд судом».

Враховуючи ці чинники, далі Суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду.

Отже, судовий збір сам по собі не обмежує право особи на справедливий суд, однак при цьому такий збір повинен встановлюватись з урахуванням спроможності заявника його сплатити та стадії, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Отже, за загальним правилом судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг сплачується будь-якою особою, яка подає відповідну скаргу. Тобто за загальним правилом особи, які подають апеляційну та касаційну скарги (як позивачі, так і відповідачі), мають рівні обов`язки щодо сплати судового збору за подання таких скарг.

Також Велика Палата Верховного Суду наголошує, що пунктами 2, 8, 9 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Аналізуючи положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», Велика Палата Верховного Суду зазначила, що умови, визначені у цих пунктах, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою: є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним (пункти 39, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відмова у звільненні від сплати судового збору за подання апеляційної скарги виключно з тієї підстави, скаржник є відповідачем у справі, без дослідження доказів, наданих відповідачем на підтвердження неможливості сплати ним судового збору, завдає шкоди самій суті права відповідача на доступ до суду. Така відмова фактично позбавила відповідача права на справедливий суд.

При цьому немає жодного розумного пояснення, чому фізична особа - відповідач, оскаржуючи судові рішення в апеляційному або касаційному порядку, не може бути звільнена від сплати судового збору за умови, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу відповідача - фізичної особи за попередній календарний рік, у той час як позивач за таких самих умов може бути звільнений від сплати судового збору як при поданні позовної заяви, так і при подальшому оскарженні судових рішень в апеляційному та касаційному порядку.

За описаних вище обставин відповідач з огляду на свій майновий стан буде поставлений у завідомо нерівне відносно позивача становище. Відповідач фактично буде позбавлений права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Разом із цим як Конституція України (пункт 8 частини другої статті 129), так і ГПК України (пункти 2, 8, 9 частини третьої статті 2, частина перша статті 7) закріплюють принцип рівності сторін, зокрема і в контексті необхідності врахування майнового становища як позивача, так і відповідача.

Незастосування до фізичної особи положень пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що така особа є відповідачем, може порушити право особи на справедливий суд (стаття 6 Конвенції). Зазначене також не відповідає ряду конституційних засад та основних засад господарського процесу: принципам рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункти 1, 8 частини другої статті 129 Конституції України); рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках (пункти 2, 8, 9 частини третьої статті 2 ГПК України).
Отже, положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до відповідача - фізичної особи за наявності відповідної підстави, визначеної зазначеною нормою.

Відмова у звільненні від сплати судового збору з тих підстав, що така особа є відповідачем, без дослідження судом доказів, якими відповідач обґрунтовує наявність підстав для застосування пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», завдає шкоди самій суті права відповідача на доступ до суду.»

Тобто Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до відповідачів у справі також підлягає застосуванню пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» щодо можливості задоволення клопотань про відстрочення, розстрочення, зменшення судового збору або звільнення від сплати судового збору, проте до таких клопотань має бути додано відповідний доказ, який підтверджує тяжкий майновий стан скаржника.

У даній справі відповідач просить розстрочити сплату судового збору з огляду на те, що розмір судового збору перевищує 5 % річного доходу скаржника, та на підтвердження наведеного надає податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2022 рік та за 1 - півріччя 2023 року.

Разом з тим ОСОБА_1 у даній справі є відповідачем як фізична особа, а не фізична особа-підприємець, у зв`язку з чим має надати документи, які підтверджують її важкий майновий стан як фізичної особи, тобто скаржнику треба надати суду касаційної інстанції відповідні відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми сплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік.

З огляду на наведене, оскільки до клопотання про розстрочення сплати судового збору не надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми сплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік, які б підтверджували, що розмір судового збору перевищує 5 % річного доходу скаржника, то суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про розстрочення сплати судового збору.

Крім того суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №906/308/20 відповідачі, як фізичні особі, можуть заявляти клопотання про зменшення розміру судового збору або про звільнення від його сплати, якщо надають документи, які б підтверджували, що розмір судового збору перевищує 5 % річного доходу скаржника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.10.2023 у справі №910/10939/22, вирішуючи питання щодо наслідків відмови суду в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, висловленого в заяві про усунення недоліків апеляційної скарги, дійшла висновку, що прийнявши рішення про відмову у звільненні від сплати судового збору, суд має постановити ухвалу без руху, направити її заявнику та переконатись, що він отримав цю ухвалу і має розумний строк для сплати судового збору та подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору.

З огляду на зазначене, враховуючи, що скаржник скористався правом на усунення недоліків касаційної скарги, однак документів, що підтверджують повну сплату судового збору у встановленому розмірі не надав, натомість заявив клопотання про розстрочення сплати судового збору, у задоволенні якого відмовлено, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга залишається без руху для надання скаржнику строку для доплати судового збору або надання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми сплачених доходів та утриманих податків за 2022 рік, які б підтверджували, що розмір судового збору перевищує 5 % річного доходу скаржника.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір", Суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення сплати судового збору.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2023 у справі №904/3867/21 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                                  В. Студенець

Судді                                                                                                              С. Бакуліна

                                                                                                                              О. Баранець