ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року 
м. Київ

cправа №  916/530/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М., 
за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача -  Цибульський В.В. (адвокат)
відповідача   -  Степанюк А.С. (адвокат)
розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
на рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 та
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
до  товариства з обмеженою відповідальністю "МИТРА-ЕКСПО"
про стягнення 2 010 235,98 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ 
1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - ТОВ   "Порше Лізинг Україна", позивач) у січні 2023 звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "МИТРА-ЕКСПО" (далі - ТОВ  "МИТРА-ЕКСПО", відповідач), в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову б/н від 19.04.2023 (від 20.04.2023 вх.12911/23) просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 2 010 235,98 грн, з яких: 227   588,64 грн заборгованість зі сплати лізингових платежів за договором за період з березня 2022 року по листопад 2022 року; 58   485,06 грн неустойка у розмірі подвійної орендної плати за користування річчю за час прострочення; 1 724  162,28 грн вартість втраченого об`єкту лізингу.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором про фінансовий лізинг від 09.12.2019 №00019786, а також неправомірними діями ТОВ "МИТРА-ЕКСПО", яке, не зважаючи на припинення договірних відносин з позивачем, безпідставно не здійснило своєчасне повернення об`єкта лізингу та в подальшому після втрати останнього протиправно не виконало свого обов`язку з відшкодування ТОВ   "Порше Лізинг Україна" вартості втраченого об`єкта лізингу.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 (суддя Бездоля Д.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" на користь ТОВ   "Порше Лізинг Україна" борг в сумі 227   588 (двісті двадцять сім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім)грн 64 коп та судовий збір в сумі 3  413 (три тисячі чотириста тринадцять) грн 83 коп. В іншій частині позову відмовлено. 

2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 (колегія суддів: Таран С.В., Богатир К.В., Поліщук Л.В.) рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 залишено без змін у частині відмови у задоволенні позову про стягнення вартості втраченого об`єкту лізингу

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ "Порше Лізинг Україна", не погоджуючись із судовими рішеннями попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позову про стягнення вартості втраченого об`єкту лізингу, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Господарського суду Одеської області та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення вартості втраченого об`єкта лізингу; постановити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення вартості втраченого об`єкта лізингу, яка становить 1 724  162,28 грн.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.  Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, зокрема, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду:

- "від 20.04.2023 у справі №910/16024/21, де Верховний Суд зазначив, що норми чинного законодавства не передбачають звільнення орендаря від обов`язку повернути орендоване майно його власнику та/або відшкодувати збитки у зв`язку з неможливістю повернення такого майна. Крім того, Верховним Судом у постанові від 20.04.2023 вказано про те, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17).

- від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, де Верховний Суд зазначив, що форс- мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі №   922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

- від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, де Верховний Суд зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

- від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 та у постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де Верховний Суд вказав про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання".

4.2. Щодо обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 809 ЦК України та частини першої статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 №723/97-ВР у подібних правовідносинах.

4.3. Крім того, скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на пункт 8 частини першої статті 20 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 4 лютого 2021 року №   1201-IX, не звернув увагу на те, що частиною другою Розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

4.4. Скаржник зазначає, що Договір про фінансовий лізинг №00019786 укладений 09.12.2019, отже до спірних правовідносин має застосовуватись положення Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 № 723/97-ВР із змінами та доповненнями, а не положення Закону України "Про фінансовий лізинг" від 4 лютого 2021 року № 1201-IX.

4.5. Таким чином, на переконання скаржника, судом застосовані норми права, які не релевантні до спірних правовідносин, а тому і висновки щодо можливостей застосування альтернативних способів захисту прав та інтересів ТОВ "Порше Лізинг Україна" є помилковими, в тому числі і твердження про те, що відповідачем виплачена більша частина вартості об`єкту лізингу, як підстава для відмови у задоволенні позову. Оскільки, за умовами чинного законодавства та Договору, Лізингодавець зберігає за собою право власності на Об`єкт лізингу до повного та належного виконання зобов`язань за Договором фінансового лізингу.

4.6. Скаржник у своїй касаційній скарзі також звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, а також зазначає про те, що дії позивача щодо компенсації вартості втраченого об`єкта лізингу відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг" та умов договору про фінансовий лізинг, зокрема пункту 4.8 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу як додатку до договору є обов`язком, що становить зміст зобов`язання і стосується його виконання.

5. Доводи інших учасників справи. Заяви/клопотання

5.1. Від ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" надійшов відзив на касаційну скаргу (документ сформовано в системі "Електронний суд" 29.01.2024), в якому останній просить визнати поважною причину пропуску строку на подачу відзиву та поновити строк, а також просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду та постанову суду апеляційного господарського суду - без змін. Крім того, від ТОВ   "МИТРА-ЕКСПО" надійшло клопотання про визнання поважною причину пропуску строку на подачу відзиву та поновлення відповідачу строку на подачу відзиву на касаційну скаргу. 

5.2. Обґрунтовуючи причину пропуску строку на подачу відзиву ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" зазначає про те, що ні відповідач, ні його представник не отримували касаційної скарги, про подачу касаційної скарги та відкриття провадження відповідачу стало відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень. Не дивлячись на те, що і відповідач і його представник мають зареєстровані електронні кабінети у підсистемі Електронний суд, касаційна скарга за допомогою зазначеного сервісу не надходила.

5.3. За змістом частин першої та другої статті 119 ГПК України поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 

5.4. Згідно з частиною четвертою статті 294 ГПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

5.5. Ухвалою Верховного Суду від 08.01.2024 встановлено, зокрема, що ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" має право подати відзив на касаційну скаргу до 23.01.2024. 

5.6. Верховний Суд зазначає, що строк на подання відзиву на касаційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, тому клопотання ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу не підлягає задоволенню. Крім того, доказів в обґрунтування причини пропуску строку відповідачем також не надано.

5.7. Враховуючи викладене, Суд залишає без розгляду поданий ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" відзив на касаційну скаргу та не надає оцінку викладеним у ньому доводам.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

6.1. Між ТОВ "Порше Лізинг Україна" (далі - Лізингодавець) та ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" (далі - Лізингоодержувач) 09.12.2019 укладено договір про фінансовий лізинг №00019786 (далі - Договір), відповідно до якого об`єктом лізингу виступає автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , двигун №    НОМЕР_2 ; вартість об`єкта лізингу   42000 євро; авансовий платіж   10500 євро; кількість лізингових платежів   60; строк лізингу  60 місяців; лізинговий платіж   742,46 євро; процентна ставка   9,50% (змінювана), при цьому усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що встановлений КБ АТ "Креді Агріколь Банк", якщо Лізингодавець не повідомить про інше відповідно до пункту 6.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

6.2. Додатками до Договору є загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу і графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), який передбачає розмір платежів та термін їх сплати (з 09.12.2019 по 15.11.2024).

6.3. У розділі 2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу зазначено, що вартість об`єкта лізингу   це погоджена сторонами вартість (ціна) об`єкта лізингу на момент укладення контракту, що зафіксована у контракті і відображає його справедливу та звичайну вартість.

6.4. За умовами пункту 4.8 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингоодержувач несе відповідальність за всі ризики, пов`язані з пошкодженням, втратою або виведенням із ладу об`єкту лізингу, включно з випадками, коли такі ризики не покриваються страхуванням об`єкту лізингу або страхове відшкодування не підлягає виплаті. У разі відсутності страхового покриття Лізингоодержувач відшкодовує Лізингодавцю всі збитки, що можуть бути завдані об`єкту лізингу, незалежно від того чи були вони завдані з вини Лізингоодержувача, протягом 10 робочих днів із моменту направлення Лізингодавцем Лізингоодержувачу відповідного повідомлення.

6.5. Відповідно до пункту 4.10 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повідомити Лізингодавця про будь-які факти або дії третьої сторони стосовно об`єкту лізингу, а також про будь-які вчинені чи очікувані дії третіх сторін у зв`язку з примусовим виконанням, включаючи, окрім іншого, конфіскацію, затримання, вилучення об`єкту лізингу тощо. Лізингоодержувач уповноважений та зобов`язаний вживати усіх необхідних заходів і вчиняти всі дії з метою захисту права власності Лізингодавця.

6.6. Пунктом 4.13 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено, що будь-яке невиконання або порушення будь-якої умови пункту 4 є підставою для припинення Лізингодавцем цього контракту. Відповідно при цьому застосовуються положення пункту 12 цього контракту.

6.7. В силу пункту 6.11 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу платежі, здійснені Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за цим контрактом, не підлягають поверненню Лізингоодержувачу у випадках дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пунктів 5.2, 12.5, 12.6, відмови Лізингоодержувача прийняти об`єкт лізингу (якщо всі характеристики об`єкту лізингу відповідають умовам контракту), придбати об`єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо Лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту.

6.8. Відповідно до підпункту 8.3.2 пункту 8.3 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо Лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплати одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, Лізингодавець має право припинити контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від Лізингоодержувача, у тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

6.9. Пунктом 11.7 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу визначено, що у випадку викрадення або суттєвого пошкодження об`єкта лізингу Лізингодавець отримує від страхової компанії відшкодування відповідно до договору/договорів добровільного страхування, якщо інше не буде погоджено сторонами.

6.10. Згідно з підпунктами 12.6.1, 12.6.9 пункту 12.6 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингодавець має право в односторонньому порядку припинити цей контракт/відмовитися від контракту та, також серед іншого, право на повернення об`єкта лізингу, зокрема, у випадку, якщо Лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів, або у випадку, коли об`єкт лізингу знищений чи втрачений іншим чином.

6.11. Положеннями пункту 12.9 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови Лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, а також якщо Лізингодавець вимагає повернення об`єкту лізингу відповідно до інших положень контракту, Лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Лізингодавця, якщо інша адреса не вказана останнім, протягом   10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

6.12. В силу 13.1 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені Лізингодавцем, повернути об`єкт лізингу Лізингодавцю у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли Лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту.

6.13. За умовами пунктів 17.1, 17.2 загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо внаслідок форс-мажорних обставин будь-яка сторона не може виконувати або затримує виконання будь-яких своїх зобов`язань за цим контрактом та негайно інформує про це іншу сторону, зазначаючи обставини, що становлять форс-мажор разом із тими доказами, які можливо надати, а також приблизний строк, протягом якого виконання своїх зобов`язань за цим контрактом такою стороною буде неможливим або відстроченим, сторона, яка зазнала впливу таких форс-мажорних обставин, звільняється від відповідальності перед іншою стороною за невиконання або відстрочення виконання своїх зобов`язань за цим контрактом. Сторона, що не зазнала впливу форс-мажорних обставин, може припинити цей контракт не раніше, ніж через 30 днів після надання іншій стороні відповідного повідомлення, проте таке повідомлення про припинення контракту вважається недійсним, якщо сторона, яка зазнала впливу форс-мажорних обставин, у повному обсязі поновлює виконання своїх зобов`язань до завершення вищезгаданого строку припинення шляхом надання повідомлення. Для цілей цього пункту "форс-мажорна обставина" означає будь-які непередбачувані на момент укладення цього контракту обставини, що знаходяться поза сферою контролю сторін, включаючи, без жодних обмежень вищезазначених загальних положень, страйки, заворушення, війни, пожежі, вибухи, повені, землетруси, а також інші природні стихійні лиха. Сторона, що зазнала дії форс-мажорної обставини, зобов`язується надати іншій стороні підтвердження компетентного органу про факт настання та період дії відповідної форс-мажорної обставини.

6.14. Додатковою угодою б/н від 22.06.2021 до Договору змінено поштову/юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "МИТРА-ЕКСПО".

6.15. На виконання Договору між сторонами було підписано без зауважень та скріплено печатками акт прийому-передачі б/н від 23.12.2019, на підставі якого відповідач отримав на умовах фінансового лізингу автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , державний р/н НОМЕР_3 , колір білий, вартість об`єкта лізингу   1 104 180 грн.

6.16. Як вбачається зі зведеної облікової виписки з рахунку ТОВ "МИТРА-ЕКСПО", наданої позивачем, та не заперечується відповідачем, прострочення сплати лізингових платежів за Договором почалося з платежу, який мав бути внесений до 15.03.2022, у зв`язку з чим загальний розмір такої заборгованості за рахунками, виставленими за період з березня місяця по листопад місяць 2022 року, становить 227   588,64 грн.

6.17. 05.04.2022 та 07.05.2022 відповідач каналами електронного зв`язку (на адресу електронної пошти ТОВ "Порше Лізинг Україна") надіслав листи, в яких повідомив про наявність форс-мажорних обставин, у той час як позивач в адресованих ТОВ   "МИТРА-ЕКСПО" відповідях від 04.05.2022 та 09.05.2022, які також були направлені електронною поштою, зазначив про можливе відтермінування оплати за рахунками, необхідність очікування на додаткову комунікацію та не нарахування штрафних санкцій.

6.18. 08.12.2022 позивач засобами поштового зв`язку (листом з описом вкладення) надіслав ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" вимогу від 30.11.2022 №00019786 про сплату заборгованості за Договором, повернення об`єкту лізингу та повідомлення про відмову від вказаного договору (поштове відправлення №0503240009538).

6.19. Відповідно до роздруківки відомостей з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення №0503240009538 останній запис щодо стану цього відправлення внесений 12.01.2023 та сформульований наступним чином: "відправлення прямує до точки видачі/доставки".

6.20. Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 08.12.2022 №81584395 на підставі Договору було зареєстровано звернення стягнення на майно.

6.21. В подальшому 21.03.2023 відповідач надіслав на адресу електронної пошти позивача повідомлення про форс-мажорні обставини та неможливість виконання зобов`язань за Договором.

6.22. За результатами опрацювання вищенаведеного повідомлення ТОВ "Порше Лізинг Україна" надало відповідь від 23.03.2023 №3115, в якій зазначило про припинення позивачем Договору в односторонньому порядку з 17.12.2022, про необхідність повідомлення відповідачем страхової компанії про настання страхового випадку та про наявність у ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" зобов`язань з відшкодування витрат і збитків.

6.23. У матеріалах справи містяться копії заяви від 19.03.2023 б/н до акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про подію та на виплату за договором добровільного страхування автомобіля MAN TGX 18.440 4X2 BLS за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, письмові пояснення по страховому випадку та відмова акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" від 10.04.2023 №3436/12ЦВ у виплаті страхового відшкодування.

6.24. Позивачем до місцевого господарського суду також було надано копію звіту від 10.04.2023 №101 про оцінку транспортного засобу, складеного на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" суб`єктом оціночної діяльності    фізичною особою-підприємцем Кобилянським Сергієм Миколайовичем, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля на дату оцінки (10.04.2023) складає 1 724 162,28 (з ПДВ).

6.25. Водночас на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог, а також доводів про незаконне заволодіння об`єктом лізингу невстановленими особами на тимчасово окупованих територіях та наявність форс-мажорних обставин ТОВ   "МИТРА-ЕКСПО" подало до суду першої інстанції копії низки документів, а саме:

-акту від 03.02.2023 б/н, складеного про те, що у відповідача були відібрані транспортні засоби, у тому числі автомобіль MAN д/н НОМЕР_3 , який знаходився на території бази відповідача за адресою: Херсонська обл., м Олешки, вул.   Сікорського, 57;

-талону-повідомлення єдиного обліку №1372 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення щодо викрадення у ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" транспортних засобів;

-витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння транспортними засобами, у тому числі, автомобілем MAN TGX 18.440 4X2 BLS білого кольору з державним р/н НОМЕР_3 ;

-договорів від 01.01.2020 №2/2020 та  від 01.01.2022 №3/2020, укладених між ТОВ   "МИТРА-ЕКСПО" та ТОВ "Митра Профи", на підставі яких відповідачем було орендовано територію (земельну ділянку) разом зі складським приміщенням за адресою:   Херсонська обл., м. Олешки, вул. Сікорського, 57;

-довідки ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" б/н та б/д про те, що автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , державний р/н НОМЕР_3 був запаркований та знаходився за адресою: Херсонська обл., м.   Олешки,   вул. Сікорського, 57, на території відповідача;

-наказу ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" №2 від 29.03.2022 "Про призупинення діяльності у зв`язку з військовою агресією проти України";

-сертифікату Херсонської торгово-промислової палати від 01.04.2023 №6500-23-1598, яким   на підставі статей   14,   14-1   Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5) (із змінами та доповненнями) засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): введення воєнного стану в Україні, військова агресія російської федерації проти України, тимчасова окупація, оточення (блокування), ведення бойових дій на території Олешківської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області та протиправні дії третіх осіб, які унеможливили користування ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" на умовах фінансового лізингу об`єктом лізингу за укладеним з ТОВ "Порше Лізинг Україна" договором від 09.12.2019 №00019786, а саме: автомобілем MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання   24.02.2022; дата закінчення   тривають на 01.04.2023.

6.26. Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами Договором спричинене форс-мажорними обставинами, існування яких підтверджене належними доказами та зумовлює відсутність підстав для покладення на ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" відповідальності у вигляді заявлених до стягнення сум неустойки та збитків (вартості втраченого об`єкту лізингу). При цьому суд першої інстанції зауважив на тому, що сплата відповідачем лізингових платежів виступає основним зобов`язанням і не є відповідальністю, у зв`язку з чим заборгованість зі сплати вказаних платежів за Договором за період з березня місяця 2022 року по листопад місяць   2022 року підлягає стягненню на користь позивача.

6.27. Рішення місцевого господарського суду оскаржувалось в суді апеляційної інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1   724   162,28 грн вартості втраченого об`єкту лізингу, апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 у справі №916/530/23 в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 227 588,64 грн заборгованості зі сплати лізингових платежів та відмови у задоволенні позовної вимоги про 58 485,06 грн неустойки Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснювався. Колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновком Господарського суду Одеської області щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення вартості втраченого об`єкту лізингу   

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Предметом касаційного оскарження у цій справі є рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 в частині відмови у стягненні з відповідача 1   724   162, 28 грн вартості втраченого об`єкту лізингу та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023, прийнята за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось ні в апеляційному, ні в касаційному порядку.

8.2. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.4. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.5. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1 та частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.6. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.7. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.8. Таким чином, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

8.9. Що ж до визначення подібних правовідносин як за пунктом 1, так і за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.10. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.11. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.12. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.13. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.14. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.15. Скаржником вказано низку постанов Верховного Суду (дивись розділ 4 цієї постанови), в яких зазначені правові висновки, які, на думку відповідача, не були враховані судами попередніх інстанцій.

8.16. Колегія суддів звертає увагу на те, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

8.17. У контексті доводів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.

8.18. Розглядаючи спір, господарський суд, перш за все, має встановити правову природу договору з урахуванням якої визначити зміст спірних правовідносин, їх нормативне регулювання з наступним встановленням обсягу прав та обов`язків сторін, моменту виникнення зобов`язання, умов щодо розірвання договору, припинення зобов`язань тощо. 

8.19. Спірні правовідносини у цій справі виникли на підставі договору фінансового лізингу.

8.20. За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 

8.21. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

8.22. За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

8.23. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

8.24. Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

8.25. Частиною першою статті 292 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

8.26. За приписами частин другої та третьої статі 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

8.27. Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". За статтею 4 цього Закону лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця.

8.28. За частинами другою, третьою статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" обов`язками лізингодавця є: у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу; відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором; прийняти предмет лізингу в разі дострокового розірвання договору лізингу або в разі закінчення строку користування предметом лізингу. Лізингодавець може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та інших нормативно-правових актів.

8.29. Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів (частина друга статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг").

8.30. Пунктами 3, 7 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

8.31. З моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг").

8.32. Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

8.33. У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на відмову від договору та просив погасити заборгованість за договором і повернути об`єкт лізингу відповідно до умов договору та чинного законодавства.

8.34. Судами попередніх інстанцій зазначено, зокрема, що з огляду на те, що "об`єкт лізингу за договором від 09.12.2019 №00019786 було викрадено невідомими озброєними особами, одягнутими у військову форму окупантів та незаконних бандитських формувань, і за цим фактом було зареєстровано кримінальне провадження, в якому триває досудове розслідування, ТОВ "Порше Лізинг Україна", враховуючи неможливість повернення відповідачем автомобіля MAN TGX 18.440 4X2 BLS (шасі №    НОМЕР_1 , двигун №    НОМЕР_2 ), в межах цієї справи заявлено вимогу про стягнення з ТОВ   "МИТРА-ЕКСПО" збитків (вартості втраченого об`єкту лізингу) у сумі 1 724 162,28 грн".

8.35. Так, Південно-західний апеляційний господарський суд, залишаючи без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги вказав, на те, що:

- сертифікатом Херсонської торгово-промислової палати від 01.04.2023 №6500-23-1598 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): введення воєнного стану в Україні, військова агресія російської федерації проти України, тимчасова окупація, оточення (блокування), ведення бойових дій на території Олешківської міської територіальної громади Херсонського району Херсонської області та протиправні дії третіх осіб, які унеможливили для ТОВ   "МИТРА-ЕКСПО" виконання обов`язків за договором від 09.12.2019 №00019786, об`єктом лізингу, відповідно до якого є автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS, шасі № № НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_2 ; дата настання форс-мажору   з 24.02.2022;

- вказаний сертифікат Херсонської торгово-промислової палати від 01.04.2023 №6500-23-1598 є належним у розумінні процесуального закону доказом на підтвердження існування форс-мажорних обставин у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, з довідками, актами та договорами оренди території (земельної ділянки) разом зі складським приміщенням, які підтверджують розміщення об`єкта лізингу у м. Олешки (Херсонська область), яке згідно з відомостями з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, з 24.02.2022 та по теперішній час є тимчасово окупованою територією. При цьому достовірність вищенаведених документів позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не спростована;

- окупація території, на якій ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" здійснювало свою господарську діяльність і зберігало майно, у тому числі і об`єкт лізингу, зумовила існування об`єктивної неможливості безпечно вивезти майно підприємства на підконтрольну Україні територію та, відповідно, повернути автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS (шасі № НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_2 ) після розірвання позивачем договору від 09.12.2019 №00019786 в односторонньому порядку, а в подальшому призвела також і до втрати відповідачем об`єкта лізингу в результаті його незаконного заволодіння третіми особами, одягнутими у військову форму окупантів та незаконних бандитських формувань;

- беручи до уваги підтверджену належними та допустимими доказами об`єктивну неможливість виконання ТОВ "МИТРА-ЕКСПО" своїх зобов`язань щодо повернення об`єкта лізингу за договором від 09.12.2019 №00019786 внаслідок існування обставин непереборної сили, а також відсутність вини останнього у втраті зазначеного об`єкта у зв`язку з протиправними діями третіх осіб, Південно-західний апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення 1 724 162,28 грн вартості втраченого об`єкта лізингу.

- колегія суддів апеляційної інстанції також враховує, що надана позивачем копія звіту про оцінку транспортного засобу від 10.04.2023 №101 жодним чином не підтверджує обґрунтованість розміру заявлених до стягнення у даній справі збитків, оскільки останній складений абстрактно, тобто без проведення огляду автомобіля, без встановлення його технічного стану та умов експлуатації, показань одометру (лічильника пробігу), наявності/відсутності аварійних чи інших пошкоджень тощо, хоча автомобіль MAN TGX 18.440 4X2 BLS (шасі № НОМЕР_4 , двигун № НОМЕР_2 ) перебував в експлуатації тривалий час, має певну амортизаційну зношеність і його вартість не може бути більшою, ніж на момент придбання. При цьому недоведеність розміру збитків, заявлених до стягнення, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні відповідної позовної вимоги безвідносно до решти встановлених судом обставин;

- твердження скаржника щодо позбавлення останнього права власності на об`єкт лізингу за відсутності будь-якої компенсації сплачених за це майно коштів є безпідставними, оскільки відповідач більше двох років своєчасно та у повному обсязі сплачував лізингові платежі, у зв`язку з чим на час виникнення першого випадку прострочення внаслідок форс-мажорних обставин ним вже була виплачена більша частина вартості об`єкта лізингу, при цьому позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення не залишкової, а повної ринкової вартості втраченого об`єкту лізингу;

-  за відсутності доказів знищення об`єкта лізингу, беручи до уваги наявність відкритого кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння ним третіми особами, на теперішній час залишається імовірність встановлення місцезнаходження автомобіля та його повернення власнику   ТОВ "Порше Лізинг Україна", яке також може скористатися правом на подання цивільного позову у кримінальному провадження щодо отримання компенсації з винної особи (осіб).

8.36. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (на яку звертав увагу скаржник у своїй касаційній скарзі), лізингодавець не може вимагати і повернення об`єкта лізингу, і відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) водночас, тому для вирішення питання щодо стягнення заборгованості слід аналізувати умови договору та структуру лізингових платежів.

8.37. Втім, суди попередніх інстанцій, проаналізувавши положення пунктів загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до Договору) в частині права позивача відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку та Форс - мажорних обставин, не звернули уваги та не надали оцінки іншим умовам загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, в тому числі й тим, які встановлюють структуру лізингових платежів та відшкодування збитків, що можуть бути завдані об`єкту лізингу у разі відсутності страхового покриття та дійшли передчасного висновку про відмову заявлених до стягнення збитків (вартість втраченого об`єкту лізингу).

8.38. Колегія суддів Верховного Суду вважає слушними доводи скаржника про те, що з урахуванням наведеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.06.2021 у справі №  904/5726/19, при вирішенні питання відшкодування вартості об`єкта лізингу (у межах здійснення лізингових платежів) у випадку розірвання договору, слід аналізувати як умови договору так і структуру лізингових платежів.

8.39. Права та обов`язки лізингодавця та лізингоодержувача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин і перейшли у сферу охоронних правовідносин слід досліджувати відповідно до умов договору та положень законодавства. А тому, судам попередніх інстанцій, у контексті спірних правовідносин та з урахуванням умов Договору слід надати оцінку та дослідити чи є заявлені до стягнення збитки (вартість втраченого об`єкту лізингу) обов`язком, що становить зміст зобов`язання і стосується його виконання.

8.40. Верховний Суд також звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
8.41. Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
8.42. Крім того, колегія суддів погоджується також з аргументом скаржника про те, що суди попередніх інстанцій, надаючи оцінку Договору, посилаючись на Закон України "Про фінансовий лізинг" від 04.02.2021 №1201-IX, залишили поза увагою частину другу розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень, якою встановлено, що відносини, які виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

8.43. Отже, суду у розгляді цієї справи належить встановити зміст норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та надати правову оцінку з урахуванням як норм укладеного договору, так і діючого    на момент виникнення спірних правовідносин законодавства. Крім того, при вирішенні спору суд, із встановлених ним обставин, в межах своїх процесуальних функціональних повноважень, та в межах позовних вимог (з урахуванням зміни предмету позову) має встановити зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, правову природу платежів, доведеність/недоведеність розміру заявленої до стягнення вартості втраченого об`єкту лізингу та наслідки впливу форс-мажорних обставин на ці правовідносини, засвідчення яких здійснилось вже після припинення договору в односторонньому порядку і після вимоги щодо повернення об`єкту лізингу та звернення з позовом до суду.

8.44. Відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.45. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.46. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

8.47. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

8.48. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

8.49. Оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідають.

8.50. Порушення судами норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України).

8.51. Доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і передачі справи в оскаржуваній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

8.52. З огляду на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору, ураховуючи доводи касаційної скарги, які є нерозривними у їх сукупності, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, імперативно визначені статтею 300 ГПК України, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим Верховний Суд не формулює остаточного висновку з підстави відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.53. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.54. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.55. Колегія суддів касаційної інстанції, з огляду на викладене, зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають і впливають на кваліфікацію спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку частково знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права унеможливило, з огляду на доводи та докази, надані учасниками справи, встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції, передбаченими статтею 300 ГПК України.

9.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.4. В силу приписів частини четвертої статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

9.5. Під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.

10. Судові витрати

10.1. Розподіл судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, та новий розподіл судових витрат не здійснюється, адже Суд не змінює та не ухвалює нового рішення, а скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу в оскаржуваній частині на новий розгляд до суду першої інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання, зокрема, щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 06.07.2023 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення вартості втраченого об`єкту лізингу у справі №916/530/23 скасувати.

3. Справу №916/530/23 в оскаржуваній частині передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                          І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова