ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року 
м. Київ

Cправа №  910/13588/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г.,
суддів: Картере В. І., Огородніка К. М.
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 

учасники справи:
представник Компанії "Н.З.К. Холдінг Лімітед" - Джумурат В. М.,
представник Національного банку України - Крайдуба В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії "Н.З.К. Холдінг Лімітед" (вх.№8141/2023)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023
у складі колегії суддів:  Владимиренко С. В. (головуючий), Демидової А. М., Ходаківської І.П.
та на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023
у складі судді Бондарчук В.В.
у справі № 910/13588/22
за позовом Компанії "Н.З.К. Холдінг Лімітед"
до Держави Україна в особі Національного банку України
про стягнення 2 800 815,76 грн,-

На розгляд суду постало питання щодо стягнення з Національного банку України збитків, завданих вкладнику банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних та ліквідованого . 

ВСТАНОВИВ
Обставини справи 
1.          04.03.2013 між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (далі - ПАТ "Брокбізнесбанк", Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертрансгруп" (далі - ТОВ "Інтертрансгруп", вкладник) укладено Договір банківського строкового вкладу "Стандарт Плюс" №28-03-2013, за умовами якого Вкладник розміщує, а Банк приймає тимчасово вільні грошові кошти в сумі 38 000 000 грн на умовах та в порядку, встановлених цим Договором (далі - Договір) (т. 1 а.с. 38-43).
2.          Згідно з п. 1.2. Договору строк розміщення депозиту - з 04.03.2013 по 04.03.2014 або по дату, що визначається згідно п. 4.8. Договору, у випадку настання обставин, що визначені п. 4.8. цього Договору.
3.          За платіжним дорученням №19 від 04.03.2013 ТОВ "Інтертрансгруп" перерахувало ПАТ "Брокбізнесбанк" 38 000 000 грн (т.1 а.с. 44). 
4.          Як стверджує позивач, вказані грошові кошти Вкладнику у визначений строк не повернуто.
5.          28.02.2014 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних".
6.          28.02.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Брокбізнесбанк".
7.          11.06.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" - Куреного О.В.
8.          04.07.2014 ТОВ "Інтертрансгруп" звернулося із заявою від 04.07.2014 №08-05/152 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку АТ "Брокбізнесбанк" про визнання кредитором на суму 56 381 840,20 грн (т. 1 а.с. 46-48).
9.          09.09.2015 листом №7/35-зрк ПАТ "Брокбізнесбанк" повідомило ТОВ "Інтертрансгруп", що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №210/15 від 03.09.2015 щодо затвердження змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ "Брокбізнесбанк", згідно з якими грошові вимоги ТОВ "Інтертрансгруп" до Банку акцептовані у загальній сумі 56 640 150,23 грн та будуть задовольнятися в 7 чергу (т.1 а.с. 49).
10.          10.12.2019 листом за вих. №35-20863/118 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив ТОВ "Інтертрансгруп", що останньому, як кредитору 7 черги, ПАТ "Брокбізнесбанк" в процесі здійснення процедури ліквідації грошові кошти не виплачувало. Протягом процедури ліквідації банку було здійснено часткове задоволення вимог кредиторів 3 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, відповідно із завершенням процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" усі вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними (т.1 а.с. 50-51).
11.          Фонд гарантування вкладів фізичних осіб також повідомив ТОВ "Інтертрансгруп", що 15.10.2019 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №10731110121000818 про державну реєстрацію припинення ПАТ "Брокбізнесбанк" як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.
12.          20.11.2022 між ТОВ "Інтертрансгруп" (далі - Цедент) та Компанією "Н.З.К. Холдінг Лімітед" (далі - Цесіонарій) укладено договір уступки права вимоги, відповідно до якого Цедент частково відступає, а Цесіонарій частково приймає на себе право вимоги Цедента до АТ "Брокбізнесбанк", Національного банку України, Держави Україна, на наступні грошові кошти: 1)   400 000 грн - суму матеріальної шкоди, спричиненої Цеденту неповерненням основного боргу по договору банківського вкладу №28-03-2013 від 04.03.2013; 
2) додаткові стягнення, розраховані виходячи із суми матеріальної шкоди в розмірі 400 000 грн, а саме: проценти на вклад Цедента в АТ "Брокбінесбанк" за період з 01.01.2014 по момент виплати їх боржником/боржниками; відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв`язку із неповерненням Цеденту вкладу і процентів по вкладу за період з 01.01.2014 по момент виплати боржником/боржниками; 
3) упущену вигоду.

Короткий зміст позовних вимог 
13.          Компанія "Н.З.К. Холдінг Лімітед" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави Україна в особі Національного банку України про відшкодування 2 800 815,76 грн шкоди, завданої органом державної влади.
14.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправної бездіяльності Національного банку України у період з 01.07.2011 по 28.02.2014, зокрема, невжиття належних заходів захисту інтересів вкладників і кредиторів щодо збереження коштів на банківських рахунках ПАТ "Брокбізнесбанк" та ліквідації банку, позивачу завдано шкоди на суму 2   800   815,76 грн, яка включає заборгованість з повернення банківського вкладу у розмірі 400 000 грн, 802 034,95 грн - упущеної вигоди, 104 754,21 грн - 3% річних та 1 494 035,61 грн - інфляційних втрат.
15.          Позивач вважає, що відповідач у період з 01.07.2011 по 28.02.2014 не вжив належних заходів забезпечення заходів захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ "Брокбізнесбанк", що визнано протиправною поведінкою НБУ за постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2015 у справі №826/19469/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2015, яка виразилася у порушенні строків: проведення інспекційної планової перевірки ПАТ "Брокбізнесбанк" не рідше одного разу на 36 місяців; надання ПАТ "Брокбізнесбанк" результатів інспекційної перевірки за період з 01.07.2008 по 01.08.2013, встановлених статтею 19 Господарського кодексу України; повідомлення ПАТ "Брокбізнесбанк" про встановлення рейтингової оцінки за системою САМЕLS за результатами інспекційної перевірки за період з 01.07.2008 по 01.08.2013. Окружним адміністративним судом міста Києва визнано протиправною бездіяльність Національного банку України у період з листопада 2013 року по лютий 2014 року щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ "Брокбізнесбанк" на підставі проведеної перевірки та складеного Звіту про інспектування ПАТ "Брокбізнесбанк" за період з 01.07.2008 по 01.08.2013 та встановленої рейтингової оцінки САМЕLS, що є порушенням вимог ст. 73 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п. 5 гл. 2., п. 4 гл. 3, п. 5 гл. 4, п. 5 гл. 5, п. 4 гл. 6 Положення про порядок визначення рейтингових оцінок за рейтинговою системою САМЕLS.
16.          Позивач також посилається на те, що відповідач своєю бездіяльністю призвів до банкрутства ПАТ "Брокбінесбанк", зокрема, не встановив та не перевірив відчуження 80 % акцій ПАТ "Брокбізнесбанк" та набуття істотної участі в одному з найбільш потужних банків України. 
17.          Також позивач посилається на вирок Подільського районного суду міста Києва від 09.01.2018 у справі №758/15964/17, за яким заступника директора департаменту інвестиційної діяльності ПАТ "Брокбізнесбанк" Юрія Виноградова засуджено до п`яти років позбавлення волі, який визнав себе винним в участі у незаконному виведені 1,44 млд. грн. з ПАТ "Брокбізнесбанк".
18.          Крім того, відповідно до вироку Краматорського міського суду Донецької області №234/4135/17 від 28.03.2017 здійснено конфіскацію в дохід державного бюджету України арештованих державою 1,42 млд. дол. США, частина з яких є викраденими коштами з ПАТ "Брокбізнесбанк", проте конфісковані кошти надійшли на рахунки відповідача, з яких в подальшому сплачено проценти по зовнішньому боргу України. 
19.          Позивач в обґрунтування бездіяльності відповідача, яка призвела до неплатоспроможності ПАТ "Брокбізнесбанк", посилається також на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 у справі №826/25896/15 та рішення адміністративних судів у справі №826/19469/14. 
20.          Національний банк України просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, стверджуючи, що позивачем не доведено, що внаслідок прийняття рішень, дій чи бездіяльності Національного банку України порушено його права на отримання коштів за договором банківського вкладу, не доведено завдану шкоду та причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Національний банк України наголошує, що у нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем щодо повернення коштів, розміщених у ПАТ "Брокбізнесбанк", а такі кошти не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України. 
21.          Також, Національним банком України подано заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
22.          26.06.2023 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №   910/13588/22 у позові відмовлено повністю.
23.          Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Компанії "Н.З.К. Холдінг Лімітед" до Національного банку України про стягнення шкоди є необґрунтованими. Заява Національного банку України про застосування строку позовної давності залишена судом без задоволення з огляду на відмову у задоволенні позову по суті заявлених позовних вимог. 

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
24.          24.10.2023 постановою Північного апеляційного господарського суду (повний текст постанови складено 03.11.2023) рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/13588/22 залишено без змін.
25.          Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не є вкладником ПАТ "Брокбізнесбанк"; за Договором про відступлення права вимоги від 20.11.2022 йому передано право частини акцептованих вимог за рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які віднесені до сьомої черги кредиторських вимог у складі загальної суми 56 640 150,23 грн та згідно з листом від 10.12.2019 Фонду вважаються погашеними; 15.10.2019 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення ПАТ "Брокбізнесбанк" як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.
26.          Суд апеляційної інстанції вказав, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку Національного банку України) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, тоді як позивачем не доведено суду неправомірність дій/бездіяльності відповідача, які призвели до збитків позивача та, як наслідок не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та збитками позивача. 
27.          Відносно посилань позивача на судові рішення в адміністративних та цивільних справах, апеляційний господарський суд зазначив, що:
-          адміністративними судами у справах №826/25896/15 та №826/19469/14 було встановлено бездіяльність відповідача, яка виразилась у порушенні строків проведення інспекційної планової перевірки ПАТ "Брокбізнесбанк", проте судовими рішеннями у вказаних справах не було встановлено обставини приведення відповідачем, внаслідок такої бездіяльності, до неплатоспроможності ПАТ "Брокбізнесбанк";
-          щодо вироку Подільського районного суду міста Києва від 09.01.2018 у справі №758/15964/17, за яким заступника директора департаменту інвестиційної діяльності ПАТ "Брокбізнесбанк" Юрія Виноградова засуджено до п`яти років позбавлення волі, який визнав себе винним в участі у незаконному виведені 1,44 млд. грн. з ПАТ "Брокбізнесбанк", то з урахуванням положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (ст. 52) до такої особи може бути пред`явлено позов Фондом гарантування вкладів або уповноваженою особою Фонду про відшкодування шкоди, завданої банку, а після стягнення такі кошти будуть включені до ліквідаційної маси;
-          щодо вироку Краматорського міського суду Донецької області №234/4135/17 від 28.03.2017, за яким здійснено конфіскацію в дохід Державного бюджету України арештованих державою 1,42 млд. дол. США, частина з яких є викраденими коштами з ПАТ "Брокбізнесбанк", які надійшли на рахунки відповідача, з яких в подальшому сплачено проценти по зовнішньому боргу України, то задоволення вимог кредиторів до банку здійснюється не відповідачем, а Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженою особою Фонду у порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
28.          23.11.2023 (згідно з відміткою на поштовому конверті) Компанією "Н.З.К. Холдінг Лімітед" подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 та  рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №910/13588/22; передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
29.          Підставами касаційного оскарження Компанія "Н.З.К. Холдінг Лімітед" зазначає пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, незастосування судами ст. 8, 56, 61 Конституції України, ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 14, 67, 71, 72 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. 55 Закону України "Про Національний банк України", порушення ст. 73-86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
30.          Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції прийняв оскаржувану постанову без урахування правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2022 по справі № 910/6175/19. За доводом скаржника, висновок суду апеляційної інстанції про те, що після ліквідації Банку Фонд або уповноважена особа Фонду мають права звертатися з вимогами (позовними вимогами) до пов`язаних із банком осіб, а вкладник Банку не позбавлений права звернутися до Фонду про задоволення його кредиторських вимог, є протиправним в силу ст. 1166 ЦК України та в силу наявності правового висновку Великої Палати Верховного Суду, в якому вказано, що Національний Банк України може бути притягнутий до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.
31.          Скаржник також стверджує про неправильне застосування судами ст. 2 ГПК України та ст. 19 Конституції України за відсутності висновку Верховного Суду до правовідносин щодо стягнення шкоди з Національного банку України.
32.           Компанія "Н.З.К. Холдінг Лімітед" наголошує на порушенні судами попередніх інстанцій ст. 73-86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо ненадання належної оцінки ряду обставини справи, а саме: щодо не перевірки Національним банком України обставин відчуження 80% акцій АТ "Брокбізнесбанк" власниками істотної участі банку, обставини встановлені у вироку Подільського районного суду м. Києва від 09.01.2018 у справі № 758/15964/17, у вироку Краматорського міського суду Донецької області № 234/4135/17 від 28.03.2017, постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.09.2016 по справі №   826/25896/15, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.10.2015 по справі №826/19469/14.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
33.          16.01.2023 до Верховного Суду надійшов відзив Національного банку України на касаційну скаргу, в якому наведено прохання залишити без задоволення касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення - без змін. Відповідач наголошує на обґрунтованості прийнятих судових рішень та безпідставності касаційної скарги. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ           
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
34.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції згідно зі статтею 300 ГПК України здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
35.          У цій справі предметом позовних вимог є вимога компанії "Н.З.К. Холдінг Лімітед" про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади - Національним банком України.
36.          Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
37.          У п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
38.          Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
39.          Збитками, згідно з ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
40.          За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
41.          Підставою для відшкодування шкоди за загальними правилами є наявність таких чотирьох елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
42.          Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
43.          Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
44.          Шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, його посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.
45.          Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. 
46.          Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності органів державної влади, їх посадових або службових осіб наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
47.          Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади та її посадових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 910/9095/18. 
48.          Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
49.          За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19 аналіз норм статей 4, 55, 66, 67 Закону України "Про Національний банк України" свідчить, що Національний банк України бере участь у виконанні функцій держави в банківському секторі та наділений при цьому певними владно-розпорядчими повноваженнями для виконання своїх функцій, що притаманно органам державної влади.
50.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2022 у справі № 910/9095/18, з урахуванням викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19 висновків щодо юридичного статусу Національного банку України, змісту його прав та обов`язків у спірних правовідносинах, виснував, що підставою для притягнення Національного банку України до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
51.          Отже, у спірних правовідносинах, при зверненні з позовом про стягнення з Національного банку України збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки Національного банку України як заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки відповідача.
52.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ " Інтертрансгруп" було вкладником ПАТ "Брокбізнесбанк" на підставі договору банківського строкового вкладу від 04.03.2013. 
53.          Національний банк України прийняв постанову від 28.02.2014 №107 "Про віднесення ПАТ "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних, а, в подальшому, 11.06.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 45 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк". 
54.          Грошові вимоги ТОВ "Інтертрансгруп" до Банку були акцептовані у загальній сумі 56 640 150,23 грн та віднесені до 7 черги задоволення. 
55.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.10.2019 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №10731110121000818 про державну реєстрацію припинення ПАТ "Брокбізнесбанк".
56.          Листом від 10.12.2019 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив ТОВ "Інтертрансгруп", що останньому, як кредитору 7 черги, ПАТ "Брокбізнесбанк" в процесі здійснення процедури ліквідації грошові кошти не виплачувало. Протягом процедури ліквідації банку було здійснено часткове задоволення вимог кредиторів 3 черги реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, відповідно із завершенням процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" усі вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними.
57.          Звертаючись із позовом у цій справі, позивач стверджує, що на підставі договору відступлення права вимоги від 20.11.2022 ТОВ "Інтертрансгруп" передало позивачу право вимоги до ПАТ "Брокбізнесбанк", Національного банку України, Держави України на суму матеріальної шкоди, спричиненої неповерненням цеденту основного боргу по договору банківського вкладу, відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв`язку із неповерненням цеденту вкладу і процентів по вкладу, а також упущену вигоду. 
58.          Позивач доводить, що внаслідок протиправної бездіяльності Національного банку України у період з 01.07.2011 по 28.02.2014, зокрема, невжиття належних заходів забезпечення заходів захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ "Брокбізнесбанк", позивачу завдано шкоди на загальну суму 1   202 034,95 грн.
59.          Як вже зазначалося вище, підставою для притягнення Національного банку України до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
60.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що Національний банк України в межах здійснення ним державного управління у сфері банківської діяльності прийняв постанову №107 "Про віднесення ПАТ "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", яка не визнана в судовому порядку незаконною та не скасована. Отже вказане рішення відповідача не підтверджує факту протиправної поведінки з боку Національного банку України.
61.          Судом апеляційної інстанції також встановлено, що в рішеннях адміністративних судів у справах №826/25896/15 та №826/19469/14, на які посилається позивач, було встановлено бездіяльність Національного банку України, яка виразилась у порушенні строків проведення інспекційної планової перевірки ПАТ "Брокбізнесбанк". Проте у вказаних справах не було встановлено обставини приведення відповідачем, внаслідок такої бездіяльності, до неплатоспроможності ПАТ "Брокбізнесбанк". 
62.          Таким чином, оскільки позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено неправомірність дій/бездіяльності відповідача, які призвели до збитків позивача та, як наслідок не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та збитками позивача, Верховний Суд погоджується із висновками судів про відмову в позові у цій справі та не вбачає неправильного застосування судами положень ст. 1173 ЦК України. 
63.          Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19 колегія суддів відхиляє, оскільки апеляційним господарським судом було вірно враховано висновки, наведені у зазначеній постанові Великої Палати, що підтверджується змістом оскаржуваної постанови. 
64.          Щодо доводів скаржника про порушення судами ст. 2 ГПК України та ст. 19 Конституції України за відсутності висновку Верховного Суду до правовідносин щодо стягнення шкоди з Національного банку України, колегія суддів зазначає наступне.
65.             Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
66.          Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
67.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №      908/2287/17   вказав, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (постанова Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19).
68.          Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.    
69.          У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/800/19).
70.          Колегія суддів Верховного Суду також зауважує, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях скаржник має навести не особисті міркування щодо законності та обґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування якої саме норми права у подібних відносинах не був  врахований судами попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи, від якого висновку необхідно відступити, з наведенням обґрунтування такої необхідності та/або який висновок сформувати (п. 183 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21).
71.          Стаття 2 ГПК України визначає завдання та основні засади господарського судочинства. Положення статті 19 Конституції України передбачають, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
72.          Однак, скаржником належним чином не обґрунтовано необхідність формування висновку щодо вказаних норм в контексті спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, як і не доведено порушення або неправильне застосування судами зазначених норм, а тому Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку щодо питання застосування зазначених скаржником норм права.
73.          Відносно аргументів скаржника про порушення судами ст. 73-86, 236 ГПК України та не прийняття до уваги обставин щодо відчуження акцій ПАТ "Брокбізнесбанк" власниками істотної участі банку та щодо вироків відносно посадових осіб ПАТ "Брокбізнесбанк" колегія суддів зазначає, що такі доводи були оцінені судом апеляційної інстанції, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови. Водночас, наведені аргументи скаржника зводяться до незгоди позивача із прийнятими судовими рішеннями та спрямовані на переоцінку доказів у справі, що виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції в силу приписів ст. 300 ГПК України.
74.          З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження і Суд таких не вбачає, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
75.          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
76.          У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
77.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновків про те, що рішення та постанова у справі прийняті з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
78.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга Компанії "Н.З.К. Холдінг Лімітед" підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 - залишенню без змін.

В.           Розподіл судових витрат
79.          У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308,  статтею 309,    315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

ПОСТАНОВИВ :

1.          Касаційну скаргу Компанії "Н.З.К. Холдінг Лімітед" залишити без задоволення. 
2.          Постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №   910/13588/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков

Судді                                                                                                    В. Картере

                                                                                                    К. Огороднік