УХВАЛА

27 лютого 2024 року 
м. Київ

cправа №  904/1105/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д. - головуючої, суддів - Бакуліної С.В., Губенко Н.М.,
за участю секретаря судового засідання - Омельчук А.В.
за участю представників сторін:
позивача - Перевощикова Т.М.;
відповідача - Кудрявцев Д.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІНВЕСТ" (ТОО UKRINVEST)
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області 
(суддя Красота О.І.)
від 27.06.2023 
та постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Іванов О.Г., судді - Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.)
від 23.10.2023, 
на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області 
(суддя Красота О.І.)
від 21.07.2023 
та постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Іванов О.Г., судді - Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.)
від 23.10.2023, 
у      справі за позовом ОСОБА_1 
до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІНВЕСТ" (ТОО UKRINVEST);
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Менеджмент Технолоджіз"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Фінансових Технологій"
про розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів, витребування цінних паперів, зобов`язання провести безумовні облікові операції.
Короткий зміст позовних вимог 
1.          У березні 2023 року ОСОБА_1 подав позов до Господарського суду Дніпропетровської області. Позивач просив:
-          розірвати договір купівлі-продажу цінних паперів № 1810-БВ від 25 червня 2020 року, що укладений з відповідачем-1 (ТОВ "УКРІНВЕСТ");
- витребувати у відповідача-1 на свою користь 109 375 шт. акцій ПрАТ "Агенція Безпеки "Скорпіон";
-          зобов`язати відповідача-2 (ТОВ "Менеджмент Технолоджіз"), як депозитарну установу, списати 109 375 шт. акцій ПрАТ "Агенція Безпеки "Скорпіон" з рахунку відповідача-1 та зарахувати їх на рахунок позивача.
2.          Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач-1 не виконав умови договору щодо оплати цінних паперів. Цей договір є договором купівлі-продажу в кредит з відстроченням платежу, тому цінні папери підлягають поверненню на підставі статті 694 ЦК України
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2023, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Суд вирішив: 
-          розірвати договір купівлі-продажу цінних паперів, укладений 25 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ "УКРІНВЕСТ";
-витребувати у ТОВ "УКРІНВЕСТ" на користь ОСОБА_1 109 375 акцій ПрАТ "Агенція Безпеки "Скорпіон";
-          зобов`язати ТОВ "Менеджмент Технолоджіз" списати 109 375 акцій з рахунку ТОВ "УКРІНВЕСТ" і зарахувати їх на рахунок ОСОБА_1 ;
-стягнути з ТОВ "УКРІНВЕСТ" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8052 грн.
4.          Суд першої інстанції встановив, що ТОВ "УКРІНВЕСТ" не оплатило вартість акцій протягом 120 календарних днів з моменту підписання договору, тому позивач - продавець акцій має право вимагати їх повернення відповідно до частини четвертої статті 694 ЦК України. Аргумент відповідача про відсутність банківських реквізитів продавця суд відхилив, оскільки відсутність реквізитів у договорі не є відкладальною умовою у розумінні приписів   статті 212 ЦК України і не є простроченням кредитора у розумінні   статті 613 ЦК України. Суд також зазначив, що відповідач не   надав докази вчинення дій, направлених на виконання своїх зобов`язань, до моменту звернення до суду.
5.          Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції. Суд апеляційної інстанції відхилив заперечення ТОВ "УКРІНВЕСТ" щодо необхідності врахування висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18,  послався на неподібність правовідносин (договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства не передбачив відстрочення або розстрочення платежу).
6.Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2023, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023,  заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "УКРІНВЕСТ" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 500,00 грн. У решті вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн відмовлено.
Короткий зміст вимог касаційних скарг та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційні скарги
7.          ТОВ "УКРІНВЕСТ" оскаржило рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023, що ухвалені по суті спору, а також додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023.
8.Скаржник просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
9.Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
10.          В обґрунтування доводів та вимог касаційної скарги на основне рішення скаржник стверджує, що суди неправильно застосували норми статті 651, частини третьої статті 692 ЦК України без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.09.2020 у справі № 916/667/18, відповідно до якого позивач має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами, а не заявляти вимогу про розірвання договору купівлі-продажу, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
11.          В обґрунтування доводів та вимог касаційної скарги на додаткове рішення скаржник посилається на те, суди порушили норми статті 123, частин першої, другої, четвертої статті 126, частини п`ятої статті 129 ГПК України, не врахували висновки Верховного Суду щодо критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, скаржник зазначає, що:
-          до заяви не було долучено доказів оплати фактично понесених витрат клієнтом у зазначеній справі, не врахували висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі №922/2604/20 (де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору про надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із недоведеністю їх наявності);
-          вартість адвокатських послуг є надто завищеною, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувають три аналогічних справи за позовом ОСОБА_1 до інших акціонерів. Справа є не складною для адвокатів, які за своїм правовим статусом мають достатню правову кваліфікацію, тому з урахуванням розумності і обґрунтованості, суд першої та апеляційної інстанцій щонайменше повинні були зменшити вартість послуг до 10 000 грн.
Позиція інших учасників справи
12.           ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу. Просить судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що справи №916/667/18 та № 904/1105/23 не є подібними, оскільки є різними предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
13. Позивач заявив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи судом касаційної інстанції становить 40 000,00 грн, докази будуть надані суду касаційної інстанції протягом 5 днів з дня ухвалення постанови.
14.          Позивач подав також відзив на касаційну скаргу на додаткове судове рішення, просить його залишити  без змін, оскільки:
-          відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено;
-          самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат;
-          суди попередніх інстанцій при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції врахували усі критерії, що застосовуються при визначенні суми відшкодування цих витрат та встановили, що задоволена судом І інстанції сума витрат у розмірі 33500,00 грн є обґрунтованою, достовірною, розумною, співмірною зі складністю справи та наданими адвокатом позивача послугами.
15.          Позивач заявив клопотання про визначення колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі семи суддів, посилається на наявність окремих думок суддів-членів колегії щодо вирішення питання розірвання за рішенням суду договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі товариства в інших справах, і скаржник цитати з цих окремих думок використовує в обґрунтування доводів касаційної скарги.
16.          27 лютого 2024 року Верховний Суд протокольною      ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи колегією у складі більше трьох суддів. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
17.          З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 ГПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч. 1). 
18.          Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
19. Наведене узгоджується із частиною четвертою статті 236 ГПК України, яка визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
20.          Отже, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2)  відсутня постанова Верховного Суду про відступлення від такого висновку; (3) висновок Верховного Суду стосується правовідносин, які є подібними.
21.          Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду у пунктах 24-32, 39 постанови від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20,) конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши, що для цілей застосування приписів процесуальних законів подібність правовідносин слід оцінювати за змістовним, суб`єктним та об`єктним критеріями. Із цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими.
22.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).
23.          Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що ці висновки стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, з огляду на таке.
Щодо висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19)
24.          Як вбачається з змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №     916/667/18     предметом позову у цій справі є вимоги колишнього учасника товариства до нових учасників та товариства про розірвання договору купівлі-продажу частки статутного капіталу товариства, скасування рішення загальних зборів учасників товариства та визнання за позивачем права власності на частку в статутному капіталі товариства. У зазначеній справі Великою Палатою Верховного Суду наведено правовий висновок щодо застосування норми статті 692 ЦК України, відповідно до якого такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів.
25. Висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються належності такого способу захисту як розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства,      і зроблені в тому числі з урахуванням положень підпункту "е" пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", що регулює порядок внесення за рішенням суду змін до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань      про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю. Ця норма не регулює порядок реєстрації та підтвердження прав на цінні папери.

26. Особливості обігу цінних паперів акціонерних товариств визначає Закон України "Про акціонерні товариства" від 27 липня 2022 року № 2465-IX (на момент виникнення спірних правовідносин це був Закон України "Про акціонерні товариства" від 17 вересня 2008 року № 514-VI). Набуття і припинення прав на цінні папери і прав за цінними паперами здійснюються шляхом фіксації відповідного факту в системі депозитарного обліку відповідно до Закону України "Про депозитарну систему України" від 6 липня 2012 року № 5178-VI.
27.          Отже, спірні правовідносини у справі, що переглядається, та у справах, на які послався скаржник у касаційній скарзі, є неподібними за змістовним та об`єктним критерієм. 
Щодо рішення про судові витрати
28.          У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19,                від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 23.11.2021 у справі №                873/126/21, від 22.02.2023 у справі №                911/5429/14, від 06.12.2019 у справі № 910/906/18 (у ЄДРСР такий процесуальний документ відсутній, водночас наявна постанова від 20.11.2019 у цій справі), від 24.11.2021 у справі 914/195/19 (у ЄДРСР такий процесуальний документ відсутній).     Скаржник цитує загальні висновки Верховного Суду щодо питання відшкодування витрат на правничу допомогу, але не обґрунтовує та не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновків судів висновкам Верховного Суду.
29.          Фактично касаційна скарга зводить до двох аргументів:
-          до заяви не було долучено доказів оплати фактично понесених витрат клієнтом у зазначеній справі, не врахували висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі №922/2604/20 (де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору про надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із недоведеністю їх наявності);
-          вартість адвокатських послуг є надто завищеною, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувають три аналогічних справи за позовом ОСОБА_1 до інших акціонерів. Справа є не складною для адвокатів, які за своїм правовим статусом мають достатню правову кваліфікацію, тому з урахуванням розумності і обґрунтованості, суд першої та апеляційної інстанції щонайменше повинні були зменшити вартість послуг до 10 000 грн.  
30.          Колегія суддів зазначає, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18)).
31. Господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (пункт 9.27 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19).
32. Тому за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, мають перевагу над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Верховного Суду.
33.          Основні підстави та принципи відшкодування витрат викладено у пунктах 7.1 -7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22). Такі ж висновки сформульовані в пунктах 106-108, 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
34.          Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду розглядав питання про витрати     на оплату послуг адвоката у постанові від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22 та від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21.
35.          Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
36.          Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом (стаття 129 ГПК України).
37.          Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду     від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15). Зазначена скаржником постанова Верховного Суду від 20.07.2021 у справі №     922/2604/20. не містить протилежної позиції щодо застосування положень статей 126, 129 ГПК України порівняно з позицією судів попередніх інстанцій у справі, що переглядається, а лише передбачає, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності (пункт 4.20 постанови Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 915/304/22).
38.          За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
39.          У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
40.          Статтею 126 ГПК України не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті (пункт 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №     922/1964/21     (провадження № 12-14гс22)).
41.          Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №     922/1964/21     (провадження № 12-14гс22)).
42.          При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №     922/1964/21     (провадження № 12-14гс22)).
43.          З огляду на імперативні приписи статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд апеляційної інстанції при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (пункт 240 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
44.          Також колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у пунктах 42, 43 постанови від 12 вересня 2023 року у справі №925/1073/22 сформувала такі висновки: 
-          встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів     є прерогативою суду, що вирішує питання про розподіл судових витрат.     Якщо оцінка доказів зроблена судом першої та/або апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів, що випливає з меж розгляду справи судом касаційної інстанції, що закріплені в частині другій статті 300 ГПК України; 
-          критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються, виходячи з конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу, і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
45.          Отже, Верховний Суд вже сформував     практику щодо спірного питання. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу, і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
46.          Суди першої та апеляційної інстанцій мають повноваження та кращі можливості для оцінки ситуації, поведінки сторін відповідно до конкретних обставин. З огляду на вже усталену та сформовану судову практику щодо критеріїв застосування норм статей 126, 129 ГПК України, роль Верховного Суду обмежується з`ясуванням того, чи не були відповідно до конкретних обставин справи спосіб застосування цих норм та наслідки їх тлумачення такими, що реалізація (чи навпаки не реалізація) судами першої та апеляційної інстанцій права на зменшення розміру витрат очевидно не узгоджується з загальним принципом справедливого розгляду, а висновки судів є явно необґрунтованими. У цьому контексті необхідно, зокрема, враховувати виконання судами обов`язку щодо мотивування оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для зменшення, а також межі розгляду справи судом касаційної інстанції. За відсутності таких виняткових обставин, слід виходити з того, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Неодноразовий розгляд судом касаційної інстанції повторюваного питання не узгоджується з основним задання Верховного Суду.
47. У справі, що переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу та заперечень відповідача щодо їх розміру, з огляду на розумність, обґрунтованість та співмірність розміру витрат на правничу допомогу, встановили, що відповідач мав відшкодувати позивачу 33500,00 грн із заявлених позивачем 39500,00 грн.
48.            каржник не навів підстав, які б обґрунтовували необхідність заміни Верховним Судом власною оцінкою висновків судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, й визначення іншого розміру адвокатських витрат, окрім того, що був доведений стороною в судах першої та апеляційної інстанцій. 
49.          Висновки у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються неподібних правовідносин, оскільки зроблені з урахуванням інших обставин кожної конкретної справи та поданих доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, яким надана оцінка.
50.          З огляду на викладене, касаційне провадження, яке відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу.
Керуючись статтями 234, 287, 296, 300, 301 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне     провадження за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРІНВЕСТ" (ТОО UKRINVEST) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023, на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2023  у справі № 904/1105/23.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                              І. Кондратова

Судді                                                                        С. Бакуліна

                                                                                   Н. Губенко