УХВАЛА

01 лютого 2024 року 

м. Київ

cправа №  908/1689/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. - (головуючий), Булгакової І.В., Жайворонок Т.Є.,
розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Простір Продакшн"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2023
у справі №  908/1689/23
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Простір Продакшн"
до фізичної особи-підприємця Монастирного Андрія Петровича
про стягнення 23  156,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Простір Продакшн" (далі - ТОВ "Простір Продакшн", позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до фізичної особи-підприємця Монастирного Андрія Петровича (далі - ФОП Монастирний А. П., відповідач) про стягнення безпідставно збережених грошових коштів у розмірі 23  156,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на те, що у жовтні 2022 між ним та відповідачем проводились перемовини стосовно укладення договору про надання послуг з перевезення вантажу; відповідачем виставлено позивачу рахунок від 19.10.2023 № 385 на оплату транспортних послуг по маршруту м. Київ - м.  Запоріжжя на суму 23  156,00 грн, який останнім сплачено згідно платіжного доручення від 19.10.2022 № 2144; оскільки сторонами не було досягнуто всіх істотних умов договору, в подальшому договір між сторонами не був укладений; перевезення вантажу не відбулось; з 19.10.2022 і дотепер відповідач утримує та користується грошовими коштами ТОВ "Простір Продакшн" у розмірі 23  156,00 грн без жодної правової підстави; у зв`язку з чим грошові кошти підлягають поверненню згідно статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.08.2023 у справі №  908/1689/23 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ФОП Монастирного А. П. на користь ТОВ "Простір Продакшн" 23  156,00 грн безпідставно збережених грошових коштів у відповідності до статті 1212 ЦК України.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2023 апеляційну скаргу ФОП Монастирного А. П. задоволено; рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2023 у справі №  908/1689/23 скасовано; ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ФОП Монастирний А. П. виписав ТОВ "Простір Продакшн" рахунок від 19.10.2022 № 385 на оплату транспортних послуг на суму 23 156,00 грн, з ПДВ; ТОВ "Простір Продакшн" здійснено оплату за транспортні послуги, згідно рахунку від 19.10.2022 № 385 на суму 23 156,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 19.10.2022 №  2144; відповідач виставив рахунки, а позивач їх оплатив, зазначивши призначення платежу, яке вказане в рахунку та з посиланням на цей рахунок, що свідчить про укладення сторонами договору з надання послуг у спрощений спосіб; посилаючись на наявність між сторонами господарських правовідносин, підтвердження факту вчинення ФОП Монастирним А. П. дій з виконання господарської операції, зокрема, надання послуг на суму, яка є предметом спору; відповідач, надав до матеріалів справи підписаний ним акт надання послуг від 19.10.2022 №  385, у якому зазначено, що виконавцем були виконані роботи; ТОВ "Простір Продакшн" не заперечує наявності обставин фактичного отримання ним акта надання послуг від 19.10.2022 №  385; зазначений акт наданих послуг позивачем не підписано, мотивованої відмови від підписання не надано; неповернення ТОВ "Простір Продакшн" отриманого акта наданих послуг, відсутність мотивованої відмови від його підписання; кошти відповідачем отримані на підставі договірних правовідносин, що виключає, в цьому випадку, можливість задоволення заявлених позивачем вимог на підставі положень статті 1212 ЦК України.
ТОВ "Простір Продакшн" 17.01.2024, засобами поштового зв`язку, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2023 у справі №  908/1689/23, а рішення господарського суду Запорізької області від 25.08.2023 у цій справі залишити в силі.
Дослідивши матеріали касаційної скарги ТОВ "Простір Продакшн" у справі №  908/1689/23, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною п`ятою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 установлено у розмірі 2  684,00  грн.
Позов подано у травні 2023 року. Предметом позову у справі №  908/1689/23 є стягнення 23  156,00 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268  400,00 грн), тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК  України.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)  особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Отже, норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень, зокрема, у малозначних справах. При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається саме на скаржника.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що скаржник посилається на випадки передбачені підпунктами "а", "б" пункту 2 частини третьої  статті 287 ГПК України; зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні помилково застосував у цій справі загальні норми права, що стосуються правовідносин у сфері надання послуг, залишивши поза увагою те, що перевезення є особливим видом надання послуг та врегульовано спеціальними (імперативними) нормами права (глава 64 ЦК України, глава 32 Господарського кодексу України, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363) і через це дійшов помилкових висновків; тому існує нагальна потреба формування єдиної правозастосовчої практики у правовідносинах з перевезення вантажу автомобільним транспортом шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють цю категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору; вказує, що ТОВ "Простір Продакшн" позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в оскаржуваній постанові апеляційний господарський суд  вказує на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами не є позадоговірними; позивача позбавлено можливості звернутися до суду з новим позовом, обравши інший спосіб захисту порушеного права, оскільки встановлені у цій справі обставини матимуть преюдиціальне значення для розгляду нової справи у цих правовідносинах між сторонами, який би спосіб захисту позивач не обрав.
Розглянувши доводи щодо наявності виключних випадків для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими.  
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
У поданій касаційній скарзі скаржник хоча і зазначає про фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, однак не наводить конкретних норм права та жодних обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваного судового рішення у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права.
Разом з тим, скаржник, посилаючись на підпункт "б" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не навів та належним чином не обґрунтував, наявності обставини встановленої судом у цій справі щодо якої позбавлений можливості спростувати обставину, встановлену оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.
Отже, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, належність справи до категорії малозначних була передбачуваною, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність виключних випадків, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г"  пункту 2 частини третьої  статті 287 ГПК України колегією суддів не встановлена.
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту  2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №  21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №  26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Простір Продакшн" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2023 у справі №  908/1689/23, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 287, 293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Простір Продакшн" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.12.2023 у справі №  908/1689/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Суддя                    І.  Колос

Суддя                     І.  Булгакова

Суддя                     Т.  Жайворонок