УХВАЛА

31 січня 2024 року 
м. Київ
cправа №  910/8505/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Губенко Н.М., Студенець В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"
на рішення Господарського суду міста Києва 
(суддя Мудрий С.М.)
від 21.09.2023
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Яковлєв М.Л., судді - Шаптала  Є.Ю., Тищенко О.В.)
від 14.12.2023

у  справі за позовом Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего"
про  стягнення 134  182,38 грн,
ВСТАНОВИВ:
1.          У червні 2023 року Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом  до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" про стягнення 134 182,38 грн, з яких основний борг у розмірі 83 679,21 грн, штраф 15% в розмірі 12 551,88 грн, пеню в розмірі 7 975,88 грн, 3% річних у розмірі 3 631,45 грн та інфляційне збільшення в розмірі 26 343,96 грн.
2.          Позов обґрунтований тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором тимчасового  користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 від 10.09.2019, оскільки не здійснив з позивачем розрахунку за період з 10.11.2021 по 01.05.2023 на загальну суму 83 679,21 грн.
3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2023, позов задоволено повністю.
4.          Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку щодо неналежного виконання відповідачем обов`язку оплати, нарахованої за договором тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 від 10.09.2019 за період з 10.11.2021 по 01.05.2023. Твердження відповідача про те, що останній не користувався місцями розміщення рекламних засобів за адресами, визначеними адресним переліком № 42, оскільки пунктом 6.5 спірного договору передбачено, що рекламо розповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці, щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу суд не прийняв до уваги.
5.          17.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Алего" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої та  апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
6.          Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, оскільки неправильно встановили обставини, які підлягають з`ясуванню у вирішенні цього спору, наданні їх оцінці на предмет належності до преюдиційних, а не належності їх до правової оцінки таких обставин судом.
7.          Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та виходить з наступного.
8.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
9.          Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
10.          Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
11.          Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 684,00 грн.
12.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
13.          Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 2 684,00 грн = 268 400,00 грн).
14.          Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
15.          У касаційній скарзі скаржник щодо можливості касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій зазначає, що ця скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки вважає, що суди під час розгляду справи припустилися численних порушень норм матеріального права щодо посилання на преюдиційні обставини, встановлені в іншій справі, при цьому перекручені та не встановлені в повному об`ємі, як вони встановлені у цьому рішенні, і за наявності іншого аналогічного рішення суду, що має преюдиційний характер для вирішення цього спору.
16.          Також скаржник зазначає, що позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт "б" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України) та справа має для нього виняткове значення (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), як товариства, що здійснює свою діяльність у рекламній сфері на території м. Києва, а результат вирішення справи полягає у забезпеченні недопущення безпідставної оплати за період, коли у відповідача було відсутнє відповідне право на розміщення реклами.
17.          Вивчивши доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судового рішення у справі за підпунктами "а", "б" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
18.          Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. 
19.          Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
20.          Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення і її розгляд Верховним Судом є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
21.          Верховний Суд зауважує, що норма права про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи означає, що скаржник в касаційній скарзі має обґрунтувати зазначені обставини та додати докази на їх підтвердження.
22.          Твердження скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення, а також те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи, переоцінку встановлених судами обставин та доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду в силу статті 300 ГПК України, а тому не можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження.
23.          За оцінкою Суду касаційна скарга також не містить переконливих аргументів, які б свідчили про виняткове значення справи для скаржника, оскільки незгода з ухваленими рішеннями суду попередніх інстанцій не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
24.          Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
25.          Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.
26.          Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
27.          Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення у розмірі 134 182,38 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
28.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
29.          Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2023 згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
1.          Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/8505/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Алего" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2023.
2.          Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                      І. Кондратова

Судді                                                                                                   Н. Губенко

                                                                                                           В. Студенець