УХВАЛА

07 лютого 2024 року 
м. Київ

cправа №  916/1462/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 (у складі колегії суддів: Савицький Я.Ф. (головуючий), Колоколов С.І., Разюк Г.П.) про повернення апеляційної скарги
за позовом Акціонерного товариства "Одесагаз"
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Одісей-55"
про стягнення 106 820,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
22.01.2024 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 916/1462/23, подана 19.01.2024 безпосередньо до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
У 2023 році Акціонерне товариство "Одесагаз" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Одісей-55", в якій просило стягнути з останнього борг за договором розподілу природного газу №   007398 у розмірі 106 820,00 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.08.2023 у справі №  916/1462/23 позов задоволено. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Одісей-55" на користь Акціонерного товариства "Одесагаз" заборгованість у сумі 106   820,00 грн.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 у справі № 916/1462/23 апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Одісей-55" залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.08.2023 - без змін.
Не погодившись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, яку Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.12.2023 залишив без руху та надав заявнику 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
Однак, заявник недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений в ухвалі від 25.12.2023 в повному обсязі не усунув, зокрема, не надав доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, внаслідок чого, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 09.08.2023 у справі №   916/1462/23 було повернуто скаржнику.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що ухвала апеляційного суду у цій справі прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, під час прийняття оскаржуваної ухвали були не у повній мірі досліджено докази та обставини справи, а також порушені основні засади (принципи) господарського судочинства.
Розглянувши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, з огляду на те, що правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Так, як вже зазначалось, рішенням Господарського суду Одеської області від 09.08.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2023, позов задоволено. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Одісей-55" на користь Акціонерного товариства "Одесагаз" заборгованість у сумі 106   820,00 грн.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 09.08.2023 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".
За змістом підпункту 4 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду необхідно сплатити 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідну заяву або скаргу було подано до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В апеляційній скарзі скаржник просив, зокрема, рішення Господарського суду Одеської області від 09.08.2023 у справі № 916/1462/23 скасувати, тому за підрахунком суду апеляційної інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги становить 4 026,00 грн, проте доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі до апеляційної скарги не додано.
Крім того, згідно із пунктом 3 частиною третьою статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.
Відповідно до статті 259 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.
Однак, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 до апеляційної скарги також не було долучено доказів надіслання відповідачу копії апеляційної скарги і доданих до неї документів, листом з описом вкладення.
Крім цього, згідно із пунктом 8 частини другої, пунктом 4 частини третьої статті 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі має бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується. Крім того, до апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності.
Відповідно до частин першої та другої статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Як зазначив апеляційний суд, повний текст рішення Господарського суду Одеської області був складений 09.08.2023, отже, останній день строку для подання апеляційної скарги був 29.08.2023. Разом з тим, заявник в апеляційній скарзі розпочав обраховування строку на подання скарги з дати оприлюднення постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2023, а саме з 13.11.2023, що не відповідає положенням законодавства. При цьому, ані у прохальної частині апеляційної скарги, ані окремою заявою ОСОБА_1 взагалі не просив суд поновити пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги у даній справі.
Частиною другою статті 260 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.
Отже, посилаючись на вищевказані положення Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху від 25.12.2023 застосував норми процесуального права та надав заявнику 10-денний строк, з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання: а) доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі; б) доказів надсилання копії апеляційної скарги з додатками учасникам справи; в) клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обставин непереборної сили. Також скаржнику було роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
01.01.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання щодо усунення недоліків апеляційної скарги, в якому скаржник, на виконання ухвали суду від 25.12.2023, заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та навів обґрунтування відповідного пропуску. Стосовно надання доказів надсилання копії апеляційної скарги з додатками Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Одісей-55" апелянт звернув увагу на те, що апеляційна скарга отримана представником відповідача особисто під розписку.
В той же час, замість усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору скаржник зазначив, що він звільнений від сплати судового збору за подання цієї скарги на підставі статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів". 
Відповідно до частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір", статтею 5 якого визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, в тому числі для споживачів відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Пунктом 22 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
На підтвердження обставин щодо захисту прав споживача заявником повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (зокрема, договір, квитанція-замовлення, накладна, чек, касовий ордер тощо).
Як вбачається зі змісту судових рішень, які приймались у цій справі, та були оприлюдненні у Єдиному державному реєстрі судових рішень, позовні вимоги Акціонерного товариство "Одесагаз" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Одісей-55" про стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору розподілу природного газу №   007398 (шляхом підписання заяви-приєднання) відповідач не оплатив позивачу послуги розподілу природного газу за січень та лютий 2023 року у сумі 106 820,00 грн.
Отже, як правильно встановив суд апеляційної інстанції, правовідносини у даній справі виникли між суб`єктами господарювання, а тому спір між сторонами є господарським.
Таким чином, з огляду на правову природу спору, предмет та підстави позову, апеляційний господарський дійшов висновку, про відсутність правових підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".
Також, інших підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" заявник не навів, а суд апеляційної інстанції не встановив.
В контексті аналізу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів зазначає, що за змістом частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а)   військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного вище Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Встановлений статтею 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, також є вичерпним
Оскільки предметом спору у справі № 916/1462/23 не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, то ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зазначеній справі.
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, №   32).
Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01)
Верховний Суд відмічає, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію. 
Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №   24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985   року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).
ЄСПЛ в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.
Отже, з огляду на зміст спірних правовідносини, які виникли у цій конкретній справі, предмет та підстави позову, суб`єктний склад спору, Суд погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність правових підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі, як частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", так і статті 8 Закону України "Про судовий збір".
Частиною четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
З огляду на те, що ОСОБА_1 не усунув недоліки, зазначені в ухвалі від 25.12.2023, а саме не надав доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку в ухвалі від 15.01.2024 про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 09.08.2023 у справі №   916/1462/23 на підставі частини другої статті 260 та частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України.
У такий спосіб доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права, оскільки їх застосування чітко передбачене Господарським процесуальним кодексом України.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (див. mutatis mutandis рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France) від 23.10.1996; № 21920/93, "Бруалья Гомез де ла Торре проти Іспанії" (Brualla Gomes de la Torre v. Spain) від 19.12.1997, № 26737/95).
Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 916/1462/23 і наявність правових підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки в оскаржуваній ухвалі апеляційного господарського суду про перегляд якої подано касаційну скаргу правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
За таких обставин, керуючись статтями 174, 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 у справі № 916/1462/23.
2. Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                     В. Зуєв

Судді                                                                                                              І. Берднік

                                                                                                              І. Міщенко