УХВАЛА

10 січня 2024 року 
м. Київ

cправа №  904/1513/22 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової  Т.  М.
розглянувши матеріали касаційної скарги  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», скаржник)
на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2023
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023
у справі №904/1513/22
за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до:
1) Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»;
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг»
про визнання недійсними односторонніх правочинів та розтлумачення змісту пункту 8.3 Договору доручення №1 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 (зі змінами та доповненнями) та пункту 8.3 Договору доручення №2 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014 (зі змінами та доповненнями), 
ВСТАНОВИВ:
ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» 25.12.2023, через «Електронний суд», звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2023 у справі №904/1513/22 в частині задоволених вимог та скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023 у справі №904/1513/22. Прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вимоги про визнання протиправними дії державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) (далі - Державний виконавець) Крайняка Максима Сергійовича (далі - Крайняк М. С.) у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, в частині формування та направлення вимоги державного виконавця від 21.06.2022 керівнику Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «Приватбанк»), непередбаченої положеннями Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення, яке забороняє боржнику вчиняти певні дії.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 25.12.2023 у справі №904/1513/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Малашенкова  Т. М., судді Булгакова  І.  В., Колос І. Б.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2023 у справі №904/1513/22, якою:
скаргу АТ «Приватбанк» на дії Державного виконавця задоволено частково; 
в задоволенні скарги про визнання протиправними дій Державного виконавця Крайняка М. С. у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, в частині прийняття до виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 у справі №904/1513/22 про забезпечення позову без належних доказів місцезнаходження майна АТ «ПриватБанк» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 32 відмовлено;
визнано протиправними дії Державного виконавця Крайняка М. С.  у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, в частині формування та направлення вимоги державного виконавця від 21.06.2022 керівнику АТ «ПриватБанк», непередбаченої положеннями Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення, яке забороняє боржнику вчиняти певні дії;
в задоволенні вимоги про зобов`язання Державного виконавця Крайняка М. С. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 та вимогу державного виконавця від 21.06.2022 у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 відмовлено, 
та постанова Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023, якою ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2023 у справі №904/1513/22 залишено без змін.
Отже, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023 переглянута ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2023 у справі №904/1513/22 про розгляд скарги на дії державного виконавця.
З огляду на викладене оскаржується постанова зі справи якою переглянута   ухвала про розгляд скарги на дії державного виконавця (пункт 25 частини першої статті 255 ГПК України) належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), мають право подати касаційну скаргу (пункт 2 частини першої статті 287 ГПК України).
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.
Відтак, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.
З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми, змісту касаційної скарги та строку її подання.
У поданій касаційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», з посиланням на пункти 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України, вважає, що судами не вірно застосовано норми матеріального права, що призвело до необґрунтованого висновку та безпідставного задоволення скарги АТ «Приватбанк» в частині вимог та вказує, що судами попередніх інстанцій не враховані його доводи та висновки Верховного Суду викладені у постановах від 14.01.2022 у справі №910/13232/20, від 27.10.2021 у справі №910/10186/15 (статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», положення статті 129-1 Конституції України), від 19.01.2022 у справі №179/110/21, а також вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права, врахованого судами у даній справі, що був зроблений Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 12.04.2023 у справі №904/1283/22, оскільки висновки Верховного Суду у справі №904/1283/22 були зроблені без врахування вищезазначених постанов Верховного Суду та не вірно ототожнюється із обставинами справи №904/1513/22, а також не охоплює загальні норми та відповідні висновки Верховного Суду щодо загальних засад та мети виконавчого провадження, які регламентують необхідність  вжиття  державним виконавцем усіх заходів, направлених на фактичне виконання судового рішення.
При цьому скаржник не посилається на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України (оскільки оскаржується судове рішення, передбачене пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України).
При поданні касаційної скарги на судові рішення, ухвалені за результатом розгляду скарги на дії державного виконавця, скаржнику необхідно посилатись на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України, при цьому касаційна скарга має містити належне обґрунтування того, у чому саме полягало невірне застосування норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної постанови.
З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу оскарження.
За таких обставин, Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, на яких подається касаційна скарга.
Таким чином, враховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та вказати підстави касаційного оскарження судового рішення, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження.
Наслідком не усунення цього недоліку є повернення касаційної скарги скаржнику на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З огляду на викладене, касаційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» підлягає залишенню  без руху  на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначеного вище недоліку, шляхом надання касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстави касаційного оскарження судового рішення, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет касаційного оскарження.
Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названого недоліку або не в повному обсязі усунення недоліку протягом установленого строку матиме наслідок повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, виходячи з вищенаведеного. 
Керуючись 174, 234, 235, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд, - 
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2023 у справі №904/1513/22 - залишити без руху.
2. Надати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Інгосстрах» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через «Електронний суд» або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.
3. Роз`яснити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Інгосстрах», що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.
4. Верховний Суд звертає увагу, що з введенням в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023 №3200-IX: передбачені процесуальні наслідки недотримання вимог статті 6 ГПК України; суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню

Суддя:                                                                                Т. Малашенкова