ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року 
м. Київ
cправа №  904/1298/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства «ДНІПРО»
на постанову   Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2023 (головуючий - Дармін М.О., судді: Іванов О.Г., Чус О.В.), рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 і додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 (суддя Ліпинський О.В.) у справі
за позовом   Фермерського господарства "ДНІПРО"
до   Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КАПІТАЛ-ДНІПРО"
про   визнання договору про надання фінансового кредиту недійсним
(за участю представника відповідача - Маєвська К.В.)

Обставини спору 
1.           06.01.2021 між Фермерським господарством "ДНІПРО" (далі - ФГ «ДНІПРО», позивач, позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КАПІТАЛ-ДНІПРО" (далі - ТОВ «ФК «КАПІТАЛ-ДНІПРО», відповідач, кредитор) укладений договір про надання фінансового кредиту № ФК060121Д/2 (далі - Договір) у сумі 14 452 015,59 грн., яка еквівалентна 511 394,75 грн. доларам США, зі строком повернення до 15.12.2021.
2.          За умовами Договору:
-          якщо позичальник порушив умови пунктів 2.8., 2.8.1.,, 2.8.3. цього Договору, то зобов`язання позичальника щодо строку повернення кредитних коштів та строку сплати процентів за користування кредитними коштами, встановлених умовами цього Договору, є зміненими, а саме: позичальник зобов`язаний достроково повернути кредитні кошти та достроково сплатити проценти за користування кредитними коштами протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання позичальником письмової вимоги кредитора, відправленої позичальнику цінним листом з описом вкладення (п. 2.8.4);
-          у випадку не виконання позичальником дострокового повернення кредитних коштів та/або дострокової сплати процентів за користування кредитними коштами у строки, встановлені у пункті 2.8.4, 2.9 цього Договору, позичальник зобов`язаний додатково сплатити на користь кредитора штраф у розмірі 20 % від суми невиконання або неналежно виконаного грошового зобов`язання (п. 2.8.5, абз. 4 п. 2.9, абз. 5 п. 2.10).
3.          Позивач також підписав підтвердження ознайомлення його з умовами кредитування, відповідно до якого позичальник, підписанням цього додатку №1, підтверджує отримання в повному обсязі інформації, зазначеної в частині 2 статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".   
Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову 
4.          ФГ «ДНІПРО» звернулось до суду з позовом до ТОВ «ФК «КАПІТАЛ-ДНІПРО» про визнання Договору недійсним.
5.          Позивач стверджує, що умови Договору не відповідають положенням статті 18 Закону України "Про захист споживачів", оскільки встановлюють жорсткі обов`язки для споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
6.          Крім того, положення пунктів 2.8.4, 2.8.5 абз. 4 пункту 2.9, абз. 5 пункту 2.10 Договору не відповідають вимогам статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка забороняє покладати на споживачів фінансових послуг будь-яку відповідальність за дострокове виконання умов договору. 
7.          Також суперечать актам цивільного законодавства умови Договору про не віднесення обставин введення в дію карантину та вжиттям Урядом певних обмежувальних заходів до обставин непереборної сили.
8.          Окрім іншого, сторони Договору вчинили насправді удаваний правочин валютного кредитування, в порушення приписів статей 227, 235 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки для укладання таких видів правочинів у відповідача має бути генеральна ліцензія НБУ.   
Узагальнений зміст та обґрунтування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
9.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 в позові відмовлено.
10.          Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023 стягнуто з позивача на користь відповідача 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
11.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2023 вказані рішення суду першої інстанції залишені без змін.
12.          Суди попередніх інстанцій констатували відсутність підстав для висновку про невідповідність змісту Договору вимогам актам цивільного законодавства, що виключає підстави для визнання його недійсним із зазначених у позові мотивів.
13.          Також суд апеляційної інстанції встановив обставини належного повідомлення позивача про час та дату судових засідань, в яких ухвалено рішення суду першої інстанції по суті спору та додаткове рішення про розподіл судових витрат. 
Касаційна скарга
14.          Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи касаційної скарги 
15.          Суд апеляційної застосував положення Закону України "Про захист прав споживачів", статтю 241 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/6404/18, від 11.09.2018 у справі № 910/18812/17, від 10.10.2019 у справі № 904/8902/17, від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, від 12.07.2018 у справі № 910/11436/16, постановах Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12, від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16. Суди не врахували, що умови договору, за якими сторона повинна сплатити, окрім відсотків за користування кредитом, ще й комісію, є несправедливими, а відповідні умови Договору є недійсними.
16.          Місцевий господарський суд розглянув справу за відсутності позивача, належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання (як основного так і додаткового судового рішення) та безпідставно відмовив в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі.
Позиція відповідача у  відзиві на касаційну скаргу
17.          Відповідач проти вимог та доводів касаційної скарги заперечує, просить суд відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Наголошує, що судові рішення Верховного Суду, на які посилається скаржник, не є релевантними до спірних правовідносин.  
Позиція Верховного Суду 
18.          Відповідно до положень частини 1 статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційної скарги тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
19.          Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, які відповідають вимогам абзацу 2 пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність закриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою у цій частині на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
20.          Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
21.          Проте наведена скаржником підстава касаційного оскарження не отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у наведених скаржником постановах викладені не у подібних правовідносинах.
22.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
23.          При цьому, на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
24.          Слід виходити також із того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
25.          Відповідно неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
26.          Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19) та від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 (провадження №14-166цс20).
27.          Таким чином, подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
28.          Разом з тим, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
29.          Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду у справах, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.
30.          Верховний Суд наголошує, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника (постанова Верховного Суду від 17.01.2023 у справі №910/20309/21).
31.          Колегія суддів ще раз наголошує, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі.
32.          Так, у касаційній скарзі позивач обґрунтовує змістовними доводами лише неврахування судами висновку Верховного Суду у справі № 904/8902/17, які стосуються застосування частини 1 статті 1048, статей 1054, 1056-1 ЦК України щодо права кредитора на отримання процентної ставки за кредитом та порядку її обчислення та нарахування. При цьому у межах цієї справи про банкрутство позичальника предметом спору були вимоги про визнання недійсними положень кредитного договору в частині сплати винагороди за користування кредитом, а висновки суду касаційної інстанції стосувались незаконності нарахування винагороди (комісії) за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок боржника.
33.          Натомість у справі, що переглядається, позивач в обгрунтування позовних вимог про недійсність Договору не посилався на невідповідність оспорюваного правочину наведеним вище положенням законодавства і відповідні обставини та умови Договору не були предметом оцінки судів попередніх інстанцій.
34.          Беручи до уваги наведене, Верховний Суд встановив, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду, на яку посилається позивач, стосуються правовідносин, які очевидно не є подібними з правовідносинами у даній справі, що розглядається.
35.          Щодо інших рішень суду касаційної інстанції, перелічених в пункті 15 цієї Постанови, то позивач в касаційній скарзі лише наводить дати відповідних судових рішень та номери судових справ, проте не викладає жодних аргументів щодо того, які саме висновки Верховного Суду у цих справах не враховані судами, як саме, на думку скаржника, має застосовуватись відповідна правова норма та в чому саме полягає помилка судів у її застосуванні до спірних правовідносин, що позбавляє Верховний Суд можливості надати оцінку відповідним доводам скаржника.   
36.          З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скаржника про те, що суди в оскаржуваних рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у перелічених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, не знайшли свого підтвердження.
37.          Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку чим касаційне провадження за касаційною скаргою позивача в частині вказаної підстави підлягає закриттю згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.
Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України
38.          Доводи касаційної скарги про розгляд місцевим господарським судом справи без участі представника позивача останній мотивує безпідставним відхиленням його клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного в судовому засіданні на 22.06.2023 та не направленням йому судом ухвали про відкладення справи. 
39.          Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
40.          Отже, безумовною підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд є її розгляд за відсутності будь-кого з учасників за умови не повідомлення його належним чином про дату, час і місце судового засідання.
41.          Водночас апеляційним судом встановлено, що представник позивача був присутній у судовому засіданні місцевого суду 01.06.2023 і був обізнаним про наступне судове засідання 22.06.2023 (в якому прийнято оскаржуване рішення суду першої інстанції), що підтверджується протоколом судового засідання від 01.06.2023 та підписом представника позивача в розписці про місце, дату і час судового засідання. Свою обізнаність про це продемонстрував і представник позивача у поданому до місцевого господарського суду клопотанні про відкладення справи, призначеної на цю дату.
42.          Не знайшла підтвердження і обставина допущення місцевим судом процесуальних порушень при винесенні додаткового рішення від 24.07.2023, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, електронна копія ухвали від 22.06.2023 (про призначення судового засідання на 24.07.2023) була 22.06.2023 доставлена, зокрема на електронну пошту позивача (Aleksandradnipro@ukr.net), вказану ним самим в позовній заяві в якості засобу зв`язку. 
43.          Верховний Суд наголошує, що розглядом справи у розумінні приписів пункту 5 частини 1 статті 310 ГПК України є її розгляд судами як першої так і апеляційної інстанції.
44.          Так, копія ухвали суду апеляційної інстанції від 24.08.2023 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення суду першої інстанції від 22.06.2023 та додаткове рішення цього ж суду від 24.07.2023, призначення судового засідання на 17.10.2023 об 11:30 год була направлена скаржнику 29.08.2023 поштою та продубльована судом на його електронну адресу. Свою обізнаність про це продемонстрував і представник позивача у поданому до апеляційного господарського суду клопотанні про відкладення справи, призначеної на цю дату (а.с. 12, 13, том 2).
45.          Вказане свідчить про те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, у яких прийняті як оскаржувані рішення суду першої інстанції, так і постанова суду апеляційної інстанції, проте своїм правом на участь у жодному з них не скористався.
46.          Отже, аргумент скаржника про розгляд справи без його повідомлення про дату, час і місце судового засідання не знайшов свого підтвердження.
47.          Не знайшли свого підтвердження і доводи скаржника про порушення судом першої інстанції положень пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України. Місцевий господарський суд навів переконливі аргументи для відхилення клопотання позивача про зупинення провадження у справі №   904/1298/23 та дійшов висновку про відсутність обставин об`єктивної неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у справі №   160/6153/23. При цьому суд не встановив і пов`язаності справи №160/6153/23 з тією, що розглядається, оскільки предметом даної справи є визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту, а у справі №160/6153/23 оскаржуються дії та постанова державного виконавця, предмети судового розгляду та дослідження у зазначених справах є різними і відсутні процесуальні перешкоди та необхідність у зупиненні провадження у справі.
48.          Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
49.          З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту   5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
50.          За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
51.          Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
52.          Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею   300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку судів попередніх інстанцій про відмову в позові, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Розподіл судових витрат
53.          Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «ДНІПРО» з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Фермерського господарства «ДНІПРО» з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2023, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2023 і додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2023  у справі №   904/1298/23 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                     Міщенко І.С.
Судді                                                                                                              Берднік І.С.
                                                                                                    Зуєв В.А.