УХВАЛА

25 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/5094/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.

розглянувши клопотання  ОСОБА_1 
про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 (у складі колегії суддів: Ткаченко Б.О. (головуючий), Гаврилюк О.М., Сулім В.В.) про повернення апеляційної скарги
за позовом Національного заповідника "Києво-Печерська лавра"
до Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (Чоловічий монастир) Української Православної Церкви
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерство культури та інформаційної політики України
про усунення перешкод у користуванні майном,
ВСТАНОВИВ:
02.02.2024 безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Ярослав Вадимович подав касаційну скаргу на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 у справі № 910/5094/23.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024 для розгляду справи № 910/5094/23 визначено колегію суддів у складі: Зуєв   В.А. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.
Ухвалою Касаційного господарського суду від 23.02.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із визнанням Судом неповажними зазначених заявником підстав для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, незазначенням адвокатом Ковальчуком Ярославом Вадимовичем відомостей щодо його реєстраційного номера облікової картки платника податків, а також невиконанням вимог статті 291 Господарського процесуального кодексу України та надано строк для усунення недоліків до 25.03.2024, який при цьому не повинен був перевищувати десяти днів із дня вручення зазначеної ухвали скаржникові.
04.03.2024 безпосередньо до Касаційного господарського суду представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Ярослав Вадимович подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги, в якій викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зазначено відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків та додано докази надсилання іншим учасникам справи копії цієї скарги.
Разом з тим, при поданні касаційної скарги заявником було подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання цієї скарги, яке обґрунтоване тим, що ієродиякон ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) є насельником Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (чоловічого монастиря) Української Православної Церкви з 16.02.2015 по теперішній час та постійно проживає на території Монастиря за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 15, корп. № 50, келія № 12. Національний заповідник "Києво-Печерська лавра" без будь яких правових підстав повідомив Монастир про розірвання договору безоплатного користування культовими будівлями та спорудами, у яких проживають ченці. Вказане рішення може вплинути на можливість подальшого проживання останніх на території Монастиря.
Також, скаржник на підтвердження свого скрутного становища та того, що судовий збір перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу додав довідку від 31.01.2024 з Державної податкової служби України за період з 1 кварталу 2023 по 4 квартал 2023.
Тому, за твердженнями заявника, у зв`язку із відсутністю доходів він позбавлений об`єктивної можливості сплатити судовий збір за подання цієї скарги.
Розглянувши це клопотання, Суд відмовляє в його задоволенні, зважаючи на таке.
Відповідно до частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначається статтею 8 Закону України "Про судовий збір".
Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а)   військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного вище Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З системного аналізу змісту статті 8 Закону України "Про судовий збір" убачається, що суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору в межах умов передбачених законодавством та з урахуванням майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази.
Тобто, таке право, а саме в даному випадку звільнення від сплати судового збору (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду (судового розсуду), а не є його обов`язком.
Суд зауважує, що надана до зазначеного клопотання довідка не є належним доказом того, що ОСОБА_1 перебуває у такому скрутному фінансовому становищі, що розмір судового збору (3 028,00 грн) перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу та вочевидь є надмірним та таким, який не може бути сплачений заявником при реалізації ним своїх процесуальних прав.
Додатково Суд враховує, що скаржник не є учасником у цій справі, суд першої інстанції відповідно до приписів статті 50 Господарського процесуального кодексу України не встановлював, що рішення господарського суду може вплинути на його права та обов`язки і не здійснював відповідних процесуальних дій.
До того ж, неотримання доходу взагалі, не свідчить про безумовний обов`язок суду звільнити особу від сплати судового збору, який не є вочевидь непомірним і обтяжливим та встановлюється на мінімальному рівні при зверненні до суду касаційної інстанції з цією касаційною скаргою.
Крім цього, як вбачається зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023, яке оприлюднене у Єдиному державному реєстрі судових рішень, позовні вимоги Національного заповідника "Києво-Печерська лавра" до Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври (Чоловічий монастир) Української Православної Церкви про усунення перешкод у користуванні майном обґрунтовані тим, що Позивач є балансоутримувачем державного майна, визначеного в Договорі № 2 про безоплатне користування релігійною організацією культовими будівлями від 19.07.2013 строк якого закінчився, проте Відповідач створює перешкоди у реалізації права Позивача щодо користування цим майном.
Таким чином, з огляду на правову природу спору, предмет та підстави позову, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність правових підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору за подання цієї скарги, оскільки предметом спору у даній справі не є захист житлових прав, а сама сума судового збору не є надмірною.
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 у справі "Ейрі проти Ірландії").
Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії"). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 у справі "Станков проти Болгарії").
Верховний Суд відмічає, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге, покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію. 
Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985   року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).
ЄСПЛ у рішенні "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.
Виходячи із положень частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 необхідно надати Суду належні докази, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн, за наведеними нижче реквізитами:
Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783
Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007
Код банку отримувача (МФО): 899998
Код класифікації доходів бюджету: 22030102
Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскарження справи) у справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний господарський суд)(назва суду, де розглядається справа).
Суд визначає скаржникові спосіб усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в цій ухвалі, шляхом подання документа про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.
Керуючись статтями 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1  про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі №  910/5094/23.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2023 у справі № 910/5094/23 залишити без руху до 24.04.2024, при цьому строк усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                    В. Зуєв

Судді                                                                                                              І. Берднік

                                                                                                              І. Міщенко