УХВАЛА

06 березня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/6474/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Вронська Г. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Антонов"

на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Агрикова О. В., Мальченко А. О., Іоннікова І. А.
від 29.01.2024

у справі за позовом Державного підприємства "Антонов"
до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державного госпрозрахункового зовнішньоторгівельного підприємства "Спецтехноекспорт"

про стягнення 134 266,76 дол США,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Антонов" (далі - Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (далі - Відповідач) про стягнення 134 266,76 дол США, з яких: 58 077,00 дол США основний борг та 76 189,76 дол США пеня (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.08.2020).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суд від 08.04.2021 у справі № 910/6474/20, позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача основний борг у сумі 49 250,00 дол США (станом на 28  квітня  2020 року еквівалентно 1 334 798,13 грн), пеню в сумі 1  155  629,18  грн та судовий збір у сумі 37 356,41 грн, в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 910/6474/20 касаційну скаргу Відповідача задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 у справі № 910/6474/20 в оскаржуваній частині скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суд від 20.12.2022 у справі №910/6474/20, позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 49 250,00 дол США основного боргу, 1 155 629,18 грн пені та 37 356,41 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 25.04.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у справі № 910/6474/20 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2024 у справі №910/6474/20 в задоволенні позовних вимог про стягнення 49 250,00 дол США основного боргу (станом на 28 квітня 2020 року еквівалентно 1  334  798,13) та 1 155 629,18 грн пені відмовлено повністю.
16 лютого 2024 року Позивач подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у справі №  910/6474/20.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У тексті касаційної скарги Скаржник зазначає, що підставами касаційного оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у розумінні частини другої статті 287 ГПК України є:
- неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.04.2023 у справі № 910/6474/20, згідно з якою цю справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції;
- неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права за відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних комісійних правовідносинах в частині вимоги Позивача до Відповідача про стягнення 49 250,00 дол США (штраф банку покупця по контракту з Комісіонером за порушення Комісіонером строку поставки першої партії продукції);
- необхідністю відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.11.2023 у справі № 910/6493/20, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах в частині права Комітента на стягнення з Комісіонера пені (в даній справі № 910/6474/20 стягнення пені в розмірі 76  189,76 дол. США, яка була самостійно перерахована судом, виходячи із розміру подвійної облікової ставки НБУ та склала 1 155 629,18 грн.) за порушення Комісіонером строків перерахування Комітенту коштів за Договором комісії, отриманих від покупця за контрактом;
- фактичні обставини щодо акредитиву, банківської гарантії, документації щодо митного оформлення, дозволу ДСЕК взагалі не досліджувалися судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 29.01.2024. Водночас, саме ці факти в поєднанні із висновками Верховного Суду у справах № 910/8125/21 та № 910/7914/21 мають вирішальне значення для з`ясування вини Комісіонера в порушенні термінів поставки продукції, як за Договором Комісії, так і за контрактом покупця, що призвело до утримання штрафу в розмірі 49 250,00 дол США. Це є порушенням судом апеляційної інстанції пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України;
Відповідно до частини другої  статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).
У цьому випадку необхідно чітко вказати норму права (пункт, частина, стаття), висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої  статті 287 ГПК України  в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої  статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, та у який саме спосіб суду необхідно сформувати єдину практику застосування цих норм.
Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої  статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої  статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у  подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
Суд звертає увагу, що відповідно до приписів  ГПК України  учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд у такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Оскільки суд касаційної інстанції має застосовувати вказані вимоги до касаційних скарг, Скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме: 
- чітко вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) підстави (підстав), зазначених у відповідному пункті (пунктах) частини другої статті 287 ГПК України;
- у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, чітко вказати норму права (пункт, частина, стаття), висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідної постанови та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення; 
- у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, навести обґрунтовані аргументи необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права  у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої  статті 290 ГПК України). Скаржник повинен чітко вказати норму права (пункт, частина, стаття), висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього;
- у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, та у який саме спосіб суду необхідно сформувати єдину практику застосування цих норм;
- у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої  статті 287 ГПК України, чітко вказати, яке саме процесуальне порушення з передбачених частиною першою та/або третьою статті 310 цього ГПК України призвело до прийняття незаконного судового рішення.
З урахуванням зазначеного, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Скаржника на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у справі № 910/6474/20 без руху на підставі частини другої  статті 292 ГПК України.
Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Антонов" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у справі №  910/6474/20 залишити без руху.

2. Надати Державному підприємству "Антонов" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Роз`яснити Державному підприємству "Антонов", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    Г. Вронська