УХВАЛА

19 лютого 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/6963/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця   О.   М. - головуючого, Кролевець О.А., Мамалуя О.О.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс"
на постанову  Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Буравльова   С.І., Шапрана      В.В.,    Андрієнка      В.В.,
від 05.12.2023  (повний текст складено 10.01.2024)
у справі за  позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс"
про стягнення грошових коштів
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М"
про зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023, у справі № 910/6963/23: заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 41 500 грн задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" витрати на професійну правову допомогу в розмірі 41 500 грн. 
30.01.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 у справі №   910/6963/23.

Склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі    Верховного Суду визначено протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024 (Баранець О.М. - головуючий суддя, судді                 Кролевець О.А., Мамалуй О.О.).

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс", колегія суддів Касаційного господарського суду у складі    Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом первісного позову у справі №910/6963/23 є стягнення заборгованості у розмірі 28 396,44 грн., з яких: основного боргу - 25 648,80 грн., інфляційних втрат - 2266,46 грн. та 3% річних - 481,18 грн. Предметом зустрічного позову є зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" здійснити перерахунок розміру плати за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій багатоквартирного будинку № 2 по вулиці Великій Васильківській в місті Києві у наслідок перерви в їх наданні, ненадання та надання не в повному обсязі, зменшивши розмір плати Товариству з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" до 896,22 грн. за період з 01 лютого 2022 року до 01 лютого 2023 року.
Суд звертається до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №910/13737/19 відповідно до якої майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 163 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17, провадження № 12-76гс18).
Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Позовні вимоги за  зустрічним позовом про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" здійснити перерахунок розміру плати за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій багатоквартирного будинку № 2 по вулиці Великій Васильківській в місті Києві у наслідок перерви в їх наданні, ненадання та надання не в повному обсязі, зменшивши розмір плати Товариству з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" до 896,22 грн. за період з 01 лютого 2022 року до 01 лютого 2023 року мають вартісну оцінку, носять майновий характер, як і вимоги за первісним позовом про  стягнення заборгованості у розмірі 28 396,44 грн.
Як первісний так і зустрічний позов у цій справі подано в 2023 році.
За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 01.01.2023 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 684 гривень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Як було зазначено вище предметом первісного позову у справі №910/6963/23 є стягнення заборгованості у розмірі 28 396,44 грн., з яких: основного боргу - 25 648,80 грн., інфляційних втрат - 2266,46 грн. та 3% річних - 481,18 грн. Предметом зустрічного позову є зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" здійснити перерахунок розміру плати за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій багатоквартирного будинку № 2 по вулиці Великій Васильківській в місті Києві у наслідок перерви в їх наданні, ненадання та надання не в повному обсязі, зменшивши розмір плати Товариству з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" до 896,22 грн. за період з 01 лютого 2022 року до 01 лютого 2023 року, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент подання позову до суду                (1 342 000 грн), тому в розумінні ГПК України судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" у касаційній скарзі , як на підставу касаційного оскарження, посилається на пункт 1  частини другої статті 287 ГПК України.
При цьому скаржник, не визначає підстави, що підпадають під дію підпунктів                   "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а посилання скаржника на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмети позовів, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу      сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду 21.05.2021 ухвалив постанову у справі № 905/1623/20, у якій виклав висновок з приводу можливості відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на додаткову постанову до судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (додаткову постанову суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат у малозначній справі). Як зазначив Верховний Суд, зі змісту норми статті 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України підстав.
З огляду на відсутність будь-якого обґрунтування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 у справі                        №   910/6963/23 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2023 у справі                         №   910/6963/23. 
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції. 
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О. Баранець

Судді                                                                                          О. Кролевець

                                                                                          О. Мамалуй