ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року 
м. Київ

cправа №  910/1265/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Бакуліна С.В., Вронська Г.О.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:
позивача - Куниця В.Ю.,
відповідача - Урін Ф.О., Огриза Г.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Господарського суду міста Києва
у складі судді Головіної К.І.
від 13.06.2023 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Шапран В.В., Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
від 03.10.2023

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтекс"
про стягнення заборгованості.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/19 від 08.01.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/1265/23 у зв`язку із відпусткою судді Кондратової І.Д.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2024 для розгляду справи № 910/1265/23 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н.М., судді: Бакуліна С.В., Вронська Г.О.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтекс" про стягнення 3 160 645,88 грн пені та 2 718 987,08 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору № 188/ВЗЗ-2022 від 11.05.2022 щодо своєчасної поставки товару.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

11 травня 2022 року між Військовою частиною  НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колтекс" (надалі - Постачальник) був укладений договір поставки № 188/ВЗЗ-2022 (надалі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити Замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (додаток № 1), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент, кількість) товару зазначена в додатку № 1 до Договору Код ДК 021:2015-18310000-5- Спідня білизна.

Згідно з додатком № 1 до Договору (специфікації) найменування товару (асортимент): білизна натільна (сорочка та кальсони демісезонні) у кількості 150 000 шт та труси чоловічі у кількості 250 000 шт. 

Ціна договору складає 50 544 000,00 грн (пункт 3.1 Договору). 

Відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки за товар, що поставляється Замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з дати прийняття товару на склад Замовника, факт чого засвідчується підписами уповноважених на це осіб учасника та Замовника на відповідній видатковій накладній.

За умовами пункту 5.1 Договору дата та місце поставки товару зазначаються у письмовій заявці заявника, сканкопія якої надсилається Замовником з його офіційної електронної пошти на електронну пошту товариства, вказану у розділі 13 Договору. Учасник зобов`язаний засобами телефонного зв`язку підтвердити учаснику (його уповноваженій особі) отримання заявки. У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки. У випадку корегування інформації, яка визначена у заявці, учасник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним.

Передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А, м. Львів, м. Одеса, м. Дніпро та інші міста згідно заявок Замовника (пункт 5.2 Договору).

Згідно з пунктом 6.3.1 Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку якісного товару у строки, встановлені Договором.

Пунктом 7.3 Договору сторонами погоджено, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у заявці Замовника, учасник сплачує пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки понад 30 календарних днів чи не надання товарно-супровідних документів у термін, визначений у пункті 5.7 Договору, Замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання Договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та продовженого Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 14.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", а в частині оплати за поставлений товар - до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. Строк дії Договору може бути продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначний Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", але не довше ніж до 31.12.2022 (пункт 10.1 Договору).

За твердженням позивача, що не заперечується відповідачем, 15.07.2022 Замовник надав під особистий підпис директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтекс" заявки на поставку товару на склад Замовника (В/Ч 3078 НГУ), а саме:

1) заявку № 78/8/2-1018 від 15.07.2022 про поставку спідньої білизни (трусів чоловічих): у кількості 85 000 штук - до 30.06.2022; у кількості 55 000 штук - до 31.07.2022; у кількості 55 000 штук - до 30.08.2022; у кількості 55 000 штук - до 30.09.2022; 

2) заявку № 78/8/2-1019 від 15.07.2022 про поставку білизни натільної (сорочка та кальсони демісезонні): у кількості 70 000 штук - до 31.07.2022; у кількості 40 000 штук - до 30.08.2022; у кількості 40 000 штук - до 30.09.2022. 

Того ж дня (15.07.2022) вказані заявки були направлені Замовником на електронну адресу Постачальника.

Водночас, зазначений товар поставлений Постачальником з порушенням строків. 

Зокрема, позивач зазначає, що товар визначений заявкою № 78/8/2-1018 від 15.07.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Колтекс" поставило Військовій частині  НОМЕР_1 Національної гвардії України з порушенням строків, а саме: 05.07.2022 - товар у кількості 3 800 штук та вартістю 212 724,00 грн (видаткова накладна № К/2/07 від 01.07.2022) поставлено з простроченням на 4 дня; 07.07.2022 - товар у кількості 2 600 штук та вартістю 145 548,00 грн (видаткова накладна № К/5/07 від 07.07.2022) поставлено з простроченням на 6 днів; 12.07.2022 - товар у кількості 3 000 штук та вартістю 167 940,00 грн (видаткова накладна № К/9/07 від 12.07.2022) поставлено з простроченням на 11 днів; 15.07.2022 - товар у кількості 4 200 штук та вартістю 235 116,00 грн (видаткова накладна № К/13/07 від 15.07. 2022) поставлено з простроченням на 14 днів; 19.07.2022 - товар у кількості 3 300 штук та вартістю 184 734,00 грн (видаткова накладна № К/18/07 від 19.07.2022) поставлено з простроченням на 18 днів; 22.07.2022 - товар у кількості 6 600 штук та вартістю 369 468,00 грн (видаткова накладна № К/21/07 від 22.07.2022) поставлено з простроченням на 18 днів; 27.07.2022 - товар у кількості 4 500 штук та вартістю 251 910,00 грн (видаткова накладна № К/31/07 від 27.07.2022) поставлено з простроченням на 26 днів; 29.07.2022 - товар у кількості 2 500 штук та вартістю 139 950,00 грн (видаткова накладна № К/35/07 від 29.07.2022) поставлено з простроченням на 28 днів; 02.08.2022 - товар у кількості 2 400 штук та вартістю 134 352,00 грн (видаткова накладна № К/2/08 від 02.08.2022) поставлено з простроченням на 32 дня; 05.08.2022 - товар у кількості 3 000 штук та вартістю 167 940,00 грн (видаткова накладна № К/5/08 від 05.08.2022) поставлено з простроченням на 35 днів; 05.08.2022 - товар у кількості 1 500 штук та вартістю 365 490,00 грн (видаткова накладна № К/5/08 від 05.08.2022) поставлено з простроченням на 35 днів; 09.08.2022 - товар у кількості 2 400 штук та вартістю 134 352,00 грн (видаткова накладна № К/10/08 від 09.08.2022) поставлено з простроченням на 39 днів; 12.08.2022 - товар у кількості 3 300 штук та вартістю 184 734,00 грн (видаткова накладна № К/15/08 від 12.08.2022) поставлено з простроченням на 42 дня; 16.08.2022 - товар у кількості 2 100 штук та вартістю 117 558,00 грн (видаткова накладна № К/18/08 від 16.08.2022) поставлено з простроченням на 46 днів; 19.08.2022 - товар у кількості 1 500 штук та вартістю 83 970,00 грн (видаткова накладна № К22/08 від 19.08.2022) поставлено з простроченням на 49 днів; 23.08.2022 - товар у кількості 1 800 штук та вартістю 100 764,00 грн (видаткова накладна № К/26/08 від 23.08.2022) поставлено з простроченням на 53 дня; 29.08.2022 - товар у кількості 3 900 штук та вартістю 218 322,00 грн (видаткова накладна № К/33/08 від 29.08.2022) поставлено з простроченням на 53 дня; 30.08.2022 - товар у кількості 1 800 штук та вартістю 100 764,00 грн (видаткова накладна № К/35/08 від 30.08.2022) поставлено з простроченням на 53 дня; 02.09.2022 - товар у кількості 3 600 штук та вартістю 201 528,00 грн (видаткова накладна № К/3/09 від 02.09.2022) поставлено з простроченням на 63 дні; 06.09.2022 - товар у кількості 1 600 штук та вартістю 89 568,00 грн (видаткова накладна № К/8/09 від 06.09.2022) поставлено з простроченням на 67 днів; 09.09.2022 - товар у кількості 2 700 штук та вартістю 151 146,00 грн (видаткова накладна № К/13/09 від 09.09.2022) поставлено з простроченням на 70 днів; 16.09.2022 - товар у кількості 2 800 штук та вартістю 156 744,00 грн (видаткова накладна № К/19/09 від 16.09.2022) поставлено з простроченням на 46 днів; 20.09.2022 - товар у кількості 900 штук та вартістю 50 382,00 грн (видаткова накладна № К/25/09 від 20.09.2022) поставлено з простроченням на 50 днів; 27.09.2022 - товар у кількості 1 900 штук та вартістю 106 362,00 грн (видаткова накладна № К/32/09 від 27.09.2022) поставлено з простроченням на 57 днів; 03.10.2022 - товар у кількості 900 штук та вартістю 50 382,00 грн (видаткова накладна № К/1/10 від 03.10.2022) поставлено з простроченням на 63 дня; 07.10.2022 - товар у кількості 1 000 штук та вартістю 55 980,00 грн (видаткова накладна № К/9/10 від 07.10.2022) поставлено з простроченням на 67 днів; 28.10.2022 - товар у кількості 1 100 штук та вартістю 61 578,00 грн (видаткова накладна № К/49/10 від 28.10.2022) поставлено з простроченням на 88 днів; 04.11.2022 - товар у кількості 800 штук та вартістю 44 784,00 грн (видаткова накладна № К/8/11 від 04.11.2022) поставлено з простроченням на 64 дні; 11.11.2022 - товар у кількості 500 штук та вартістю 27 990,00 грн (видаткова накладна № К/21/11 від 11.11.2022) поставлено з простроченням на 102 дня; 18.11.2022 - товар у кількості 1 300 штук та вартістю 72 774,00 грн (видаткова накладна № К/33/11 від 18.11.2022) поставлено з простроченням на 109 днів; 22.11.2022 - товар у кількості 5 700 штук та вартістю 319 086,00 грн (видаткова накладна № К/42/11 від 22.11.2022) поставлено з простроченням на 113 днів; 24.11.2022 - товар у кількості 2 100 штук та вартістю 117 558,00 грн (видаткова накладна № К/49/11 від 24.11.2022) поставлено з простроченням на 115 днів; 29.11.2022 - товар у кількості 6 000 штук та вартістю 335 880,00 грн (видаткова накладна № К/60/11 від 29.11.2022) поставлено з простроченням на 120 днів; 02.12.2022 - товар у кількості 3 900 штук та вартістю 218 332,00 грн (видаткова накладна № К/4/12 від 02.12.2022) поставлено з простроченням на 120 днів; 06.12.2022 - товар у кількості 4 000 штук та вартістю 223 920,00 грн (видаткова накладна № К/14/12 від 06.12.2022) поставлено з простроченням на 127 днів; 09.12.2022 - товар у кількості 2 200 штук та вартістю 123 156,00 грн (видаткова накладна № К/22/12 від 09.12.2022) поставлено з простроченням на 130 днів.

Товар визначений заявкою Замовника №78/8/2-1019 від 15.07.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Колтекс" поставило Військовій частині  НОМЕР_1 Національної гвардії України з порушенням строків, а саме: 01.08.2022 - товар у кількості 1 500 штук та вартістю 365 490,00 грн (видаткова накладна № К/2/08 від 02.08.2022) поставлено з простроченням на 1 день; 09.08.2022 - товар у кількості 2 300 штук та вартістю 560 418,00 грн (видаткова накладна № К/10/08 від 09.08.2022) поставлено з простроченням на 8 днів; 12.08.2022 - товар у кількості 2 700 штук та вартістю 657 882,00 грн (видаткова накладна № К/15/08 від 12.08.2022) поставлено з простроченням на 11 днів; 16.08.2022 - товар у кількості 2 300 штук та вартістю 560 418,00 грн (видаткова накладна № К/18/08 від 16.08.2022) поставлено з простроченням на 15 днів; 19.08.2022 - товар у кількості 2 400 штук та вартістю 584 784,00 грн (видаткова накладна № К22/08 від 19.08.2022) поставлено з простроченням на 18 днів; 23.08.2022 - товар у кількості 1 200 штук та вартістю 292 392,00 грн (видаткова накладна № К/26/08 від 23.08.2022) поставлено з простроченням на 22 дня; 29.08.2022 - товар у кількості 1 920 штук та вартістю 467 827,20 грн (видаткова накладна № К/33/08 від 29.08.2022) поставлено з простроченням на 28 днів; 30.08.2022 - товар у кількості 1 800 штук та вартістю 438 588,20 грн (видаткова накладна № К/35/08 від 30.08.2022) поставлено з простроченням на 29 днів; 02.09.2022 - товар у кількості 2 250 штук та вартістю 548 235,00 грн (видаткова накладна № К/3/09 від 02.09.2022) поставлено з простроченням на 32 дня; 09.09.2022 - товар у кількості 1 000 штук та вартістю 243 660,00 грн (видаткова накладна № К/13/09 від 09.09.2022) поставлено з простроченням на 39 днів; 16.09.2022 - товар у кількості 1 260 штук та вартістю 307 011,60 грн (видаткова накладна № К/19/09 від 16.09.2022) поставлено з простроченням на 77 днів; 20.09.2022 - товар у кількості 1 020 штук та вартістю 248 533,20 грн (видаткова накладна № К/25/09 від 20.09.2022) поставлено з простроченням на 50 днів; 27.09.2022 - товар у кількості 1 650 штук та вартістю 402 039,20 грн (видаткова накладна № К/32/09 від 27.09.2022) поставлено з простроченням на 57 днів; 30.09.2022 - товар у кількості 10 000 штук та вартістю 2 436 600,20 грн (видаткова накладна № К/27/09 від 30.09.2022) поставлено з простроченням на 60 днів; 03.10.2022 - товар у кількості 600 штук та вартістю 146 196,00 грн (видаткова накладна № К/1/10 від 03.10.2022) поставлено з простроченням на 63 дня; 06.10.2022 - товар у кількості 5 300 штук та вартістю 1 291 398,00 грн (видаткова накладна № К/6/10 від 06.10.2022) поставлено з простроченням на 66 дня; 07.10.2022 - товар у кількості 450 штук та вартістю 109 647,00 грн (видаткова накладна № К/9/10 від 07.10.2022) поставлено з простроченням на 67 днів; 11.10.2022 - товар у кількості 124 50 штук та вартістю 3 033 567,00 грн (видаткова накладна № К/13/10 від 11.10.2022) поставлено з простроченням на 71 день; 14.10.2022 - товар у кількості 660 штук та вартістю 160 815,00 грн (видаткова накладна № К/19/10 від 14.10.2022) поставлено з простроченням на 43 дня; 21.10.2022 - товар у кількості 9 000 штук та вартістю 2  192 940,00 грн (видаткова накладна № К/31/10 від 21.10.2022) поставлено з простроченням на 50 днів; 25.10.2022 - товар у кількості 250 штук та вартістю 60 915,00 грн (видаткова накладна № К/38/10 від 25.10.2022) поставлено з простроченням на 54 дня; 28.10.2022 - товар у кількості 800 штук та вартістю 194 928,00 грн (видаткова накладна № К/38/10 від 281.10.2022) поставлено з простроченням на 57 днів; 01.11.2022 - товар у кількості 500 штук та вартістю 121 830,00 грн (видаткова накладна № К/1/11 від 04.11.2022) поставлено з простроченням на 88 днів; 04.11.2022 - товар у кількості 2 300 штук та вартістю 560 418,00 грн (видаткова накладна № К/8/11 від 04.11.2022) поставлено з простроченням на 64 дня; 08.11.2022 - товар у кількості 1 840 штук та вартістю 448 334,40 грн (видаткова накладна № К/14/11 від 08.11.2022) поставлено з простроченням на 68 днів; 11.11.2022 - товар у кількості 600 штук та вартістю 146 196,00 грн (видаткова накладна № К/21/11 від 11.11.2022) поставлено з простроченням на 71 день; 15.11.2022 - товар у кількості 1 233 штук та вартістю 300 432,78 грн (видаткова накладна № К/178/11 від 15.11.2022) поставлено з простроченням на 75 днів; 22.11.2022 - товар у кількості 540 штук та вартістю 131 576,40 грн (видаткова накладна № К/42/11 від 22.11.2022) поставлено з простроченням на 82 дня; 24.11.2022 - товар у кількості 300 штук та вартістю 73 098,40 грн (видаткова накладна № К/49/11 від 24.11.2022) поставлено з простроченням на 84 дня; 29.11.2022 - товар у кількості 2 250 штук та вартістю 548 235,00 грн (видаткова накладна № К/45/11 від 29.11.2022) поставлено з простроченням на 892 днів; 02.12.2022 - товар у кількості 800 штук та вартістю 194 928,00 грн (видаткова накладна № К/4/12 від 02.12.2022) поставлено з простроченням на 92 дня; 09.12.2022 - товар у кількості 4 950 штук та вартістю 1  206 117,00 грн (видаткова накладна № К/46/11 від 09.12.2022) поставлено з простроченням на 99 днів; 13.12.2022 - товар у кількості 13 350 штук та вартістю 3 252 861,00 грн (видаткова накладна № К/7/12 від 13.12.2022) поставлено з простроченням на 103 дня; 15.12.2022 - товар у кількості 2 767 штук та вартістю 674 207,22 грн (видаткова накладна № К/41/12 від 15.12.2022) поставлено з простроченням на 105 днів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором, 09.12.2022 Замовник на підставі пункту 6.2.1 Договору направив на поштову адресу Постачальника повідомлення про одностороннє розірвання Договору №188/ВЗЗ-2022 від 11.05. 2022 (вих. № 78/8/2-2355 від 07.12.2022), відповідно до якого повідомив про одностороннє розірвання даного Договору з 16.12.2022. 

Отже, як зазначив позивач, останнім днем виконання відповідачем договірних зобов`язань є 15.12.2022.

16.01.2023 позивач звернувся до відповідача з претензію № 78/8/2-88 від 12.01.2023 про сплату 2 718 987,08 грн пені та 3 160 645,88 грн штрафу за порушення строків поставки товару за Договором. Проте, така претензія була залишена відповідачем без задоволення, нараховані позивачем штрафні санкції у добровільному порядку відповідачем не сплачені, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій на 99%. В обґрунтування поданої заяви відповідач відмітив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Колтекс" є підприємством виробником одягу шляхом його пошиття та в своїй діяльності використовує промислові швейні машини, які працюють від електричного струму напругою 380 вольт. Проте, у зв`язку з масованими обстрілами українських міст (з 10.10.2022) та порушення режиму роботи енергосистеми відбулися збої в роботі швейного обладнання через відсутність у електромережі потрібного навантаження. Отже, наведене свідчить про настання обставин, які сторони не могли передбачити укладаючи договір та відсутності вини відповідача в несвоєчасності виконання зобов`язань за Договором. 

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі № 910/1265/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтекс" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України пеню в сумі 2 370 484,41 грн та штраф у розмірі 2 039 240,31 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- на виконання своїх зобов`язань у специфікації № 1 до Договору сторони погодили найменування товару (білизна натільна та спідня білизна), його кількість та ціну на суму 8 424 000,00 грн;

- поставку Замовнику обумовленого товару Постачальник здійснив з порушенням строків, визначених Договором, та у неповному обсязі;

- враховуючи підтверджений факт прострочення зобов`язання (поставки товару) з боку відповідача, вимоги про нарахування штрафних санкцій заявлені позивачем правомірно;

- провівши перерахунок зазначених штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування пені в сумі 3 160 645,88 грн та штрафу в сумі 2 718 987,08 грн було здійснено позивачем арифметично правильно;

- розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції, зважаючи на специфіку господарської діяльності відповідача та враховуючи, що зобов`язання у більшому обсязі відповідачем було виконане, прострочення зобов`язання сталося в силу обставин, що не залежали від волі постачальника, а наслідки такого прострочення не спричинили позивачу збитків (матеріали позову відповідних доказів не містять), вважав за можливе скористатись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, статтею 233 Господарського кодексу України, на зменшення неустойки, нарахованої позивачем, та стягнути з відповідача пеню в розмірі 75% від заявленої суми, що становить 2 370 484,41 грн (3 160 645,88 грн * 75 %) та штраф в розмірі 75% від заявленої суми, що становить - 2 039 240,31 грн (2 718 987,08 грн * 75 %), а разом - 4 409 724,72 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 у справі № 910/1265/23 скасовано та прийнято нове рішення. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колтекс" на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України пеню в сумі 2 337 770,15 грн, штраф у сумі 2 029 835,67 грн та судовий збір у сумі 87 562,71 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- 15.07.2022 на виконання умов Договору позивачем було надано під особистий підпис директору відповідача заявку №78/8/2-1018 від 15.07.2022 щодо необхідності поставки товару (трусів чоловічих) у кількості 250 000 шт у строк до: 30.06.2022 - 85 000 шт; 31.07.2022 - 55 000 шт; 30.08.2022 - 55 000 шт; 30.09.2022 - 55 000 шт;

- станом на дату отримання відповідачем наведеної заявки (15.07.2022) строк поставки першої партії товару (до 30.06.2022) вже сплив, тоді як умовами Договору не передбачено право Постачальника вносити свої пропозиції щодо зміни строків поставки товару та здійснювати коригування таких заявок;

- враховуючи положення частини 3 статті 221 Господарського кодексу України, внаслідок несвоєчасного надання позивачем заявки № 78/8/2-1018 від 15.07.2022, якою, крім іншого, було передбачено поставку відповідачем товару у кількості 85 000 шт до 30.06.2022, відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов`язань в частині поставки певної кількості товару;

- поставка відповідачем спідньої білизни з 10.06.2022 за видатковими накладними № К/18/06 від 10.06.2022, № К/25/06 від 17.06.2022, № К/27/06 від 22.06.2022, № К/29/06 від 24.06.2022, № К/31/06 від 28.06.2022, № К/37/06 від 30.06.2022 свідчить лише про виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Колтекс" умов Договору, проте не підтверджує факту прострочення виконання зобов`язання з поставки першої партії товару. Умовами Договору передбачено, що штрафні санкції застосовуються в разі порушення строку поставки товару, тоді як строк поставки товару визначається заявкою. А тому, стягнення з відповідача пені та штрафу за прострочення зобов`язань щодо поставки першої партії товару за заявкою № 78/8/2-1018 від 15.07.2022, яка мала бути поставлена відповідачем ще до дати отримання заявки, є неправомірним;

- з огляду на викладене, не підлягають стягненню внаслідок прострочення замовника нараховані позивачем за період з 01.07.2022 по 01.08.2022 (згідно з накладними № К/2/07 від 05.07.2022, № К/5/07 від 07.07.2022, № К/9/07 від 12.07.2022, № К/13/07 від 15.07.2022, № К/18/07 від 19.07.2022, № К/21/07 від 22.07.2022, № К/31/07 від 27.07.2022, № К/35/07 від 29.07.2022, № К/2/08 від 02.08.2022) пеня у розмірі 32 714,26 грн та штраф у розмірі 9 404,64 грн;

- разом з тим, визначена заявкою позивача № 78/8/2-1018 від 15.07.2022 2-4 партії товару поставлені відповідачем не у повному обсязі та з порушенням строку, визначеного в заявці, що не заперечується останнім. Також не у повному обсязі та з порушенням строку відповідачем поставлений товар за заявкою № 78/8/2-1019 від 15.07.2022;

- таким чином, матеріалами справи підтверджується, що не виконавши зобов`язання у строк, встановлений Договором, відповідач допустив порушення зобов`язання, у зв`язку з чим позивач правомірно застосував до відповідача санкції передбачені умовами Договору, а саме: штраф та пеню;

- наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що визначений заявками позивача товар (за виключенням першої партії товару за заявкою № 78/8/2-1018 від 15.07.2022) поставлено відповідачем з порушенням визначених Договором строків більш як на 30 днів, що є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та Договором;

- перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу за вищезазначеними видатковими накладними, апеляційний господарський суд, з огляду на встановлену відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій згідно з заявкою №78/8/2-1018 від 15.07.2022 за період з 01.07.2022 по 01.08.2022, дійшов висновку, що обґрунтованою сумою пені є 3 117 026,87 грн та штрафу 2 706 447,56 грн;

- враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, апеляційний господарський суд врахувавши, як майнові інтереси позивача, так і відповідача, обставини, які на думку суду можливо розцінити як виняткові, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги інтереси обох сторін, погодився з місцевим господарським судом щодо наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) на 25%.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме, при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми статей 74, 78, 86, 236, 282 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосували статтю 233 Господарського кодексу України, статтю 551 Цивільного кодексу України та не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.03.2023 у справі № 910/16969/20 щодо: вирішення питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання; необхідності оцінки судом першої інстанції чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; суб`єктного складу сторін спору, зокрема, якщо однією із сторін є Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України, які використовували результати отриманого за державним контрактом (договором) не з комерційним інтересом, а з метою забезпечення обороноздатності держави у період дії особливого періоду чи правового режиму воєнного стану; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначного прострочення зобов`язання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи.

03.01.2024 відповідач подав відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Верховного Суду від 18.12.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 910/1265/23 за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023, та, зокрема, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Колтекс" строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 02.01.2024.

Тобто, вказаний відзив подано відповідачем з пропуском встановлених Судом строків.

Відповідно до частини 1 статті 295 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. 

Приписами статті 118 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, Суд залишає відзив відповідача на касаційну скаргу без розгляду.

5. Позиція Верховного Суду

Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Суд зазначає таке.

Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Так, скаржник, посилаючись на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішення не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених  у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 910/16969/20 (щодо застосування статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України).

Так, касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень норм Господарського процесуального кодексу України (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах. 

Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Так, у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 910/16969/20, на яку посилається скаржник, де предметом спору було стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору, Верховний Суд залишив в силі оскаржувані судові рішення, якими задоволено позовні вимоги у повному обсязі.

Зі змісту вказаної постанови (розділ 6 "Стислий виклад обставин, встановлених судами попередніх інстанцій") вбачається, що прокурором в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем прострочено кінцевий термін постачання 1 711,675 т продукції до визначених військових частин від 29 до 45 діб, а також не здійснено постачання 8 630,598 т продукції у визначені договором терміни постачання, у зв`язку із чим нараховані та заявлені до стягнення штрафні санкції, що складаються із нарахувань пені та штрафу на обсяги продукції, постачання якої не здійснено.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, ураховуючи встановлені судами обставини справи, доводи сторін, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі положень статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та відповідно про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому судами враховано, що на обґрунтування наявності підстав для зменшення штрафних санкцій відповідач посилався лише на введення на території України воєнного стану, що зумовило утруднення виконання товариством господарських договорів і відповідно отримання останнім очікуваного прибутку. Разом з тим, доказів на підтвердження вищенаведених обставин відповідачем не надано.

Тобто, у вказаній справі № 910/16969/20 суди, з огляду на те, що питання про зменшення розміру пені у кожній конкретній справі віднесено на розсуд суду і його вирішення залежить від обставин кожної справи, а також наданих сторонами доказів і наведених аргументів, дійшли висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, ураховуючи, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявності обставин утруднення виконання умов спірного договору.

При цьому судами також враховано, що зобов`язання за договором відповідач виконав лише частково (більшість поставки так і не була здійснена відповідачем).

Натомість у даній справі № 910/1265/23 суди попередніх інстанцій, розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, керуючись приписами статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, дійшли висновку, що в даному конкретному випадку є можливим зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій на 25%. 

При цьому господарські суди врахували інтереси обох сторін; причини та обставини прострочення виконання договірного зобов`язання; відсутність будь-яких доказів на підтвердження факту понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем прострочення; значний розмір штрафних санкцій; невідповідність їх наслідкам порушення відповідачем зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність цивільного судочинства.

Крім того, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, вказав, що таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Тобто господарські суди у даній конкретній справі, враховуючи економічні та правові інтереси обох сторін, а також встановлені обставини справи, з огляду на передбачене законом право суду, зменшили розмір пені та штрафу на 25%, вказавши, що це є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника. 

Такі висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання штрафних санкцій ані як інструменту для отримання надмірних/необґрунтованих доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Водночас Суд враховує, що у силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями здійснювати переоцінку доказів, встановлювати обставини справи, досліджувати докази та надавати правову оцінку цим доказам.

Отже, ураховуючи наведене, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що справа № 910/16969/20 ухвалена за схожого правового регулювання (зокрема, щодо можливості застосування статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України) зі справою, що переглядається, при цьому оскаржувані судові рішення не суперечать наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у справі № 910/16969/20.

Відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими юридично значущими фактами та обставинами, які складають предмет та підставу позову, які, визначають фактично-доказовий склад у справі, що формується, виходячи з підстав, вимог та заперечень сторін. 

Враховуючи викладене, Суд відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення у даній справі № 910/1265/23 ухвалено судами без урахування висновків щодо застосування норм права (статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України) у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 910/16969/20.

Наведене виключає можливість задоволення касаційної скарги скаржника.

При цьому Суд зазначає наступне.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги:  ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом зазначеної норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 

Тобто, частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено умови як підстави для зменшення пені і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення (див. постанову Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 501/2862/15-ц, тощо).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та послідовно у низці постанов Верховного Суду.

Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства(в) мають значення для вирішення питання про зменшення пені та штрафу.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Суд відзначає, що цивільне законодавство поряд із засадою свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

Суд наголошує, що зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом  конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки. 

Тобто право суду на зменшення розміру штрафних санкцій у кожному конкретному випадку залежить від встановлених судом обставин, зокрема, але не виключно: розміру неустойки перед розміром збитків; винятковості випадку; ступеню виконання зобов`язань; причин неналежного невиконання зобов`язання; характеру прострочення; поведінки винної особи (вжиття/невжиття заходів до виконання зобов`язання, добровільне усунення порушення) тощо, та від поданих на їх підтвердження/спростування сторонами доказів.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібна за змістом правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, але не виключно, у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 тощо. 

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що застосування судами попередніх інстанцій норм права (зокрема, статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України) засноване на законі. При цьому застосування судами положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України у даній справі залежало виключно від встановлених та доведених обставин конкретної справи, а також оцінки наданих до суду доказів, що входило до предмета доказування. Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Отже, враховуючи вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, а відтак відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

При цьому Суд відзначає, що зміст касаційної скарги переважно стосується заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводиться до їх переоцінки, що, у свою чергу, не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України. Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 Господарського процесуального кодексу України.

У свою чергу, якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

В силу принципів диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, Суд зазначає, що в межах усіх доводів касаційної скарги і зазначених скаржником підстав касаційного оскарження, а також з урахуванням установлених судами у справі конкретних обставин, оцінив аргументи касаційної скарги щодо підтвердження наявної доказової бази у даній справі, однак зазначає, що не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Суд також зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

За принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, залишення без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями  300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 у справі № 910/1265/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       Н.М. Губенко

Судді                                                                                                    С.В. Бакуліна

                                                                                                                    Г.О. Вронська