ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року 
м. Київ

cправа №910/7305/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуюча, Бакуліна С.В., Вронська Г.О.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,

представників учасників справи:  
від позивача: Щербина О.Ю.,
від відповідача 1: Коломоєць М.І., Різник О.О.,
від відповідача 2: не з`явився,
від відповідача 3: не з`явився,
від відповідача 4: не з`явився,
від відповідача 5: не з`явився,
від відповідача 6: не з`явився,
від відповідача 7: не з`явився,
від відповідача 8: Капшученко Ю.М.,
від відповідача 9: не з`явився,
від відповідача 10: не з`явився,
від відповідача 11: Падалка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду Київської області
у складі судді: Шевчук Н.Г.
від 24.02.2022

та на постанову Північного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Коробенко Г.П., Козир Т.П., Кравчук Г.А.
від 01.08.2023

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 

про солідарне відшкодування шкоди у розмірі 160 853 514,55 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Позивач, Скаржник) звернувся з позовом до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач-1), ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2), ОСОБА_3 (надалі - Відповідач-3), ОСОБА_4 (надалі - Відповідач-4), ОСОБА_5 (надалі - Відповідач-5), ОСОБА_6 (надалі - Відповідач-6), ОСОБА_7 (надалі - Відповідач-7), ОСОБА_8 (надалі - Відповідач-8), ОСОБА_9 (надалі - Відповідач-9), ОСОБА_10 (надалі - Відповідач-10) та ОСОБА_11 (надалі - Відповідач-11), в якому просив стягнути солідарно шкоду у розмірі 160 853 514,55 грн, заподіяну Публічному акціонерному товариству «Радикал банк» та його кредиторам.
2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням трудових зобов`язань, які виразились у веденні ризикованої діяльності, що суперечила інтересам Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», та за наслідками якої було спричинено збитки останньому у вигляді недоотримання грошових коштів за договорами про відступлення права вимоги по 53 кредитним договорам.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду Київської області від 24.02.2022 у справі №910/7305/21 у задоволенні позову відмовлено.
4. Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:
- оскільки Відповідач-10 як начальник служби безпеки Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» не входить до переліку осіб, на яких може бути покладена заявлена у позові відповідальність, Відповідач-10 не є належним відповідачем, що є підставою для відмови у заявленому до нього позові;
- Відповідач-11 (заступник Голови Правління, Член Правління Публічного акціонерного товариства «Радикал банк») не була присутня ні на засіданнях Правління, ні на засіданні Наглядової ради банку 09.07.2015, а тому докази вчинення нею дій чи бездіяльності щодо прийняття та погодження рішень про відступлення прав вимоги по 53 кредитним договорам відсутні, відповідно вона у спірних правовідносинах не є належним відповідачем, що є підставою для відмови у заявленому до неї позові;
- при розгляді справи №911/3474/17 судами встановлено, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Радикал банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» договір від 09.07.2015 №заг є недійсним в силу закону, тобто нікчемним правочином, який не створив юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
А отже законом на кожну із сторін цього договору покладений обов`язок повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування;
- оскільки договір про відступлення права вимоги від 09.07.2015 №заг є нікчемним, тому збитки Публічному акціонерному товариству «Радикал банк» від прийняття рішень пов`язаних з банком осіб та укладення вказаного договору відсутні;
- за таких обставин суд дійшов висновку про відсутність складу цивільного правопорушення, зокрема причинного зв`язку між рішеннями Правління і Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» від 09.07.2015, оформленими протоколами №62 і №91, і договором про відступлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» права вимоги за 53 кредитними договорами та недостатності майна банку для розрахунків з кредиторами.
5. Постановою від 01.08.2023 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2022 у справі №910/7305/21.
6. Постанова суду апеляційної інстанції, крім вищевказаного, мотивована тим, що:
- факт ухвалення колегіальними органами Правлінням і Наглядовою радою Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» рішень від 09.07.2015, оформлених протоколами №62 і №91, про укладення сумнівного правочину    договору про відступлення банком Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», права вимоги за 53 кредитними договорами за ціною відступлення значно меншою від ринкової вартості (на 40,96%), встановлено судами у справі №911/3474/17;
- оскільки оціночна вартість ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», затвердженої Позивачем, є меншою за вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, тому має місце наявність шкоди;
- одним з елементів цивільного правопорушення є наявність вини. Однак, в діях відповідачів відсутній умисел на вчинення будь-яких правопорушень, оскільки їх дії не були направлені на завдання шкоди вкладникам Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» чи самому банку, про що свідчить відсутність відповідного вироку у кримінальному провадженні;
- за таких обставин апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність складу цивільного правопорушення, зокрема вини та    причинного зв`язку між рішеннями Правління і Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» від 09.07.2015, оформленими протоколами №62 і №91, і договором про відступлення банком Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» права вимоги за 53 кредитними договорами та недостатності майна банку для розрахунків з кредиторами, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи
7. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі № 910/7305/21.
8. Підставами касаційного оскарження Скаржник визначив пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) та зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій застосовано статті 42, 43, 44, 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», статті 2, 63 Закону України «Про акціонерні товариства», статті 11, 92, 1166, 1190 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та статті 89, 346 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16, від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 14.09.2021 у справі №910/11371/18, від 07.10.2021 у справі №910/12803/18, від 28.10.2021 у справі №910/9851/20, від 08.02.2022 у справі №910/15260/18, від 25.07.2022 у справі №922/2860/18, від 07.09.2022 у справі №904/3867/21, від 27.09.2022 у справі №904/3864/21, від 20.10.2022 у справі №910/3782/21.
9. В обґрунтування касаційної скарги Скаржник зазначив, що:
- відповідачами у справі як керівниками банку, пов`язаними із банком особами приймалися рішення про відступлення права вимоги за 53 кредитними договорами за сумою продажу у розмірі 249827030,78 грн та на виконання таких управлінських рішень між банком та новим кредитором було укладено договорі про відступлення права вимоги від 09.07.2015 №заг. Однак, Публічне акціонерне товариство «Радикал банк» міг здійснити відступлення прав вимоги за 53 кредитними договорами за сумою не менше 423949435 грн, що на 1736774040,22 грн менше і відрізняється від суми, за якою були продані активи;
- крім того, матеріали справи не містять доказів проведення 09.07.2015 незалежної оцінки, на підставі якої колегіальними органами банку було прийнято рішення про визначення вартості продажу прав вимоги  за 53 кредитними договорами.
У Публічному акціонерному товаристві «Радикал банк» відсутні документи, що свідчили б про проведення 09.07.2015 оцінки з метою визначення вартості продажу прав вимоги за 53 кредитними договорами банку в розмірі 249827030,78 грн, як і відсутні результати з проведення такої оцінки.
Відповідачами під час розгляду судової справи не надано жодного доказу, що така оцінка була проведена;
- у постанові Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 у справі №911/3474/17, яка має преюдиційне значення для даної справи, при наданні правової оцінки укладеному між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестментс» про відступлення права вимоги від 09.05.2015 №заг, суд апеляційної інстанції вказав на необхідність дослідження висновку Дочірнього підприємства «Піккард Енд Ко Лтд» про оцінку ринкової вартості права вимоги зобов`язань за кредитними договорами Публічного акціонерного товариства «Радикал банк».
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2019 у справі №911/3474/17 витребувано у Дочірнього підприємства «Піккард Енд Ко Лтд» договір від 09.07.2015 №150047 про виконання незалежної оцінки по визначенню ринкової вартості права вимоги щодо зобов`язання за кредитними операціями; висновок Дочірнього підприємства «Піккард Енд Ко Лтд» про оцінку ринкової вартості права вимоги щодо зобов`язань за 42 кредитними договорами Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» станом на 09.07.2015; документи, які підтверджують здійснення банком оплати послуг з виконання незалежної оцінки.
Однак на виконання вказаної ухвали підприємство повідомило, що можливості надати договір про виконання незалежної оцінки немає, оскільки його було вилучено протоколом обшуку від 03.02.2016 старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України в рамках кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27.01.2016. А витребуваний висновок про оцінку ринкової вартості права вимоги щодо зобов`язань за кредитними договорами надавався замовнику та не зберігся у виконавця;
- відтак, посилання судів першої та апеляційної інстанції на те, що відповідачами визначено вартість продажу права вимоги за активами в розмірі 249827030,78 грн на основі проведеної незалежної оцінки, ґрунтуються на припущеннях та не можуть бути покладені в основу судових рішень;
- скасування постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №826/24203/15 постанови Правління Національного банку України від 09.07.2015 №452/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» до категорії неплатоспроможних» не означає припинення управління банком Позивачем, оскільки таке управління припиняється тільки після прийняття Національним банком України рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії та повернення банку під нагляд Національного банку України;
- також, висновок судів попередніх інстанцій стосовно відсутності вини відповідачів у зв`язку із скасуванням постанови Правління Національного банку України від 09.07.2015 №452/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» є помилковим, адже підставою прийняття вказаної постанови були порушення вимог пункту 10 розділу І Інструкції №174, відповідно до якого банк зобов`язаний зберігати готівку та цінності у власних сховищах цінностей; вимог пункту 2 глави 3 розділу ІІ Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні від 14.02.2007 №45, унаслідок недотримання пункту 3 додатку 2 цієї інструкції, а саме використання сейфів ТЗЦ та вогнепальної зброї;
- Національний банк України, приймаючи постанову від 09.07.2015 №452/БТ, не проводив аналіз та не надавав висновку з приводу належного вчинення колишніми керівниками, посадовими особами банку дій у сфері виконання ними своїх фідуціарних обов`язків під час прийняття недобросовісних, нерозумних рішень про відступлення права вимоги за кредитними договорами;
- доводи Позивача та докази, надані на їх підтвердження свідчать, що відповідачі у справі приймали управлінські рішення у сфері організації господарської діяльності банку про відступлення права вимоги за 53 кредитними договорами на суму кредитних зобов`язань 769654346,11 грн за ціною 249827030,78 грн, що не мало для банку жодної економічної доцільності та економічного розвитку фінансової установи. Такі дії колишніх керівників, посадових осіб банку були винними, добре спланованим заходом із виведення активів банку, що в свою чергу нанесло значної майнової шкоди фінансовій установі в сумі 160853514,55 грн;
- відповідачі у справі як колишні керівники, посадові особи Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» приймали відповідні рішення та уклали договір про відступлення права вимоги 09.07.2015, тобто в той же день, коли Правлінням Національного банку України було прийнято постанову про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Фактично відповідачі у справі усвідомлювали, що наслідком віднесення банку до категорії неплатоспроможних є прийняття Позивачем рішення про запровадження тимчасової адміністрації у банку та призначення нового адміністратора, а відтак керівники банку втрачали право управління активами банку;
- таким чином, керівництво Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», приймаючи рішення про відступлення права вимоги за 53 кредитними договорами новому кредитору на суму кредитних зобов`язань 769654346,11 грн за явно заниженою ціною продажу 249827030,78 грн, мало намір вивести з управління банку активи на суму кредитних зобов`язань з метою здійснення подальшого контролю за кредитними правовідносинами та можливістю отримання коштів, які сплачувались позичальниками банку у вигляді повернення кредиту не до банку, а новому кредитору.
Отже, в діях відповідачів був наявний умисел на вчинення правопорушення, а їх дії були направлені на завдання шкоди банку;
- відповідачі у справі не спростували свою вину у нанесенні Публічному акціонерному товариству «Радикал банк» шкоди (збитків) у зв`язку із прийняттям ними управлінських рішень, повинні нести відповідальність за свої протиправні дії (бездіяльність), внаслідок яких банку було завдано шкоду;
- правовідносини, які виникли між колишніми керівниками, посадовими особами банку, як пов`язаними з Публічним акціонерним товариством «Радикал банк» особами, перебувають у площині деліктних зобов`язань, тобто правова кваліфікація дій (бездіяльності) пов`язаних з банком осіб повинна оцінюватись судом виключно в розрізі наявності/відсутності в діяннях таких осіб самостійного складу цивільного, а не кримінального правопорушення;
- Відповідач-10 та Відповідач-11 з урахуванням пункту 15 частини 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» та пункту 16.3 Статуту є посадовими особами Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», а тому несуть відповідальність за свої дії (бездіяльність), передбачену статтею 63 Закону України «Про акціонерні товариства».
10. Відповідач-1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому скаргу просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
Відзив обґрунтовано з посиланням на мотиви, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення.
11. Відповідач-8 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому скаргу просив залишити без задоволення, змінити рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду шляхом виключення з мотивувальних частин судових рішень посилання на обставини, встановлені відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України та змінити мотиви відмови у позові, в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Відзив обґрунтовано з посиланням на мотиви, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення, окрім посилання на преюдиційність судових рішень у справі №911/3474/17, оскільки такі рішення щодо встановлення обставин наявності матеріальної шкоди внаслідок дій відповідачів, протиправності дій відповідачів та настанням шкоди в силу приписів статті 75 ГПК України не можуть встановлювати преюдиційні факти при розгляді даної справи. Позаяк жоден із відповідачів у вказаній справі не брав участі у її розгляді, тому були позбавлені можливості висловлювати свої доводи та міркування стосовно обґрунтованості позовних вимог, подавати докази на підтвердження правомірності своїх дій та докази відсутності матеріальної шкоди, у тому числі висновки спеціалістів та експертів.
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
12. Відповідачем-1, Вiдповiдачем-2, Відповідачем-3, Відповідачем-4, Відповідачем-5, Відповідачем-6, Відповідачем-10 та Відповідачем-11 було прийнято рішення у вигляді протоколу засідання Кредитного комітету Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» від 09.07.2015 №090715/01, яким вирішено відступити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», права вимоги (як за основними зобов`язаннями, так і за договорами забезпечення) за окремими активами Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» (за зобов`язаннями згідно з переліком Кредитних договорів, визначеного у додатку №1 до цього Протоколу).
13. У вищевказаному протоколі №090715/01 від 09.07.2015 було зазначено про звернення до Правління та Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» з проханням погодити прийняте рішення про відступлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», права вимоги за окремими активами Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» (зобов`язаннями згідно з переліком кредитних договорів, визначеного у додатку №1 до цього Протоколу) на умовах, визначених даним рішенням Кредитного комітету.
14. В той же день Відповідачем-1, Відповідачем-2, Відповідачем-3, Відповідачем-4, Вiдповiдачем-5, Відповідачем-6 було прийнято рішення у вигляді протоколу засідання Правління Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» від 09.07.2015 №52, яким погоджено прийняте Кредитним комітетом рішення (протокол від 09.07.2015 №090715/01) про відступлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», права вимоги (як за основними зобов`язаннями, так і за договорами забезпечення) за активами Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» (зобов`язаннями згідно з переліком кредитних договорів, визначеного у додатку №1 до цього Протоколу) на умовах, визначених даним рішенням Кредитного комітету.
15. В протоколі Правління Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» №52 від 09.07.2015 було зазначено про звернення до Наглядової ради з проханням погодити прийняте Кредитним комітетом рішення про відступлення права вимоги.
16. 09 липня 2015 року Відповідач-7, Відповідач-8 та Відповідач-9 прийняли рішення, оформлене протоколом засідання Наглядової ради №91 від 09.07.2015, яким погодили прийняте Кредитним комітетом (протокол №090715/01 від 09.07.2015) та погоджене Правлінням Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» (протокол №52 від 09.07.2015) рішення про відступлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яка діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», права вимоги за окремими активами Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» (зобов`язаннями згідно з переліком кредитних договорів, визначеного у додатку №1 до протоколу Наглядової ради).
17. На виконання зазначених рішень колегіальних органів 09 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Радикал банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яка діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», було укладено договір про відступлення права вимоги №заг.
18. 09 липня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №452/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» до категорії неплатоспроможних».
19. На підставі вищевказаної постанови Національного банку України 09 липня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №130 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Радикал банк».
20. Згідно з вказаним рішенням Позивача в Публічному акціонерному товаристві «Радикал банк» розпочато з 10 липня 2015 року процедуру виведення з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 10 липня 2015 року по 09 жовтня 2015 року; призначено уповноважену особу Позивача на здійснення тимчасової адміністрації у банку Шевченка О.В.; забезпечено розміщення інформації про запровадження у Публічному акціонерному товаристві «Радикал банк» тимчасової адміністрації.
21. В подальшому Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 09.11.2015 №769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал банк».
22. На підставі вищевказаної постанови Національного банку України 09 листопада 2015 року виконавчою дирекцією Позивача було прийнято рішення №203 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». 
23. Згідно із зазначеним рішенням Позивача в Публічному акціонерному товаристві «Радикал банк» розпочато процедуру ліквідації з 10 листопада 2015 року по 09 листопада 2017 року включно, з відшкодуванням з боку Позивача коштів за вкладами фізичних осіб.
24. З метою завершення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», а також припинення його як юридичної особи, відповідно до пункту 2 частини 5 та частини 6 статті 12, частини 1 статті 35, статті 37, статті 38, статті 48, частин 3 та 4 статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підпункту 2 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.05.2020 №590-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» виконавчою дирекцією Позивача було прийнято рішення від 26.11.2020 №2005 «Про деякі питання ліквідації Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», яким визначені законом повноваження під час здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснювати Позивачем безпосередньо.
25. Під час здійснення заходів з виведення неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було прийнято рішення виконавчої дирекції Позивача від 18.02.2016 №176, яким затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», який з урахуванням останніх змін (згідно з рішенням виконавчої дирекції Позивача від 30.07.2020 №1441) становить 782353747,27 грн.
26. Рішенням виконавчої дирекції Позивача від 10.05.2016 №697 було затверджено ліквідаційну масу Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», яка з урахуванням останніх змін (згідно з рішенням виконавчої дирекції Позивача від 12.03.2020 №563) становить: 
- балансова вартість активів (з урахуванням позабалансових рахунків) - 1417243459,20 грн;
- ринкова вартість активів - 301639199,07 грн.
27. 20 серпня 2020 року виконавчою дирекцією Позивача було прийнято рішення №1541, яким затверджено ліквідаційний баланс та Звіт про виконання ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Радикал банк». 
28. Згідно зі Звітом про виконання ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» загальна сума незадоволених вимог кредиторів до Банку на дату ліквідації за балансовим обліком склала 677405152,69 грн. 
29. Під час здійснення ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» Позивачем було виявлено факти прийняття рішень пов`язаними особами банку, на підставі яких в подальшому було здійснено ряд завідомо збиткових активних операцій, що полягали в укладенні між Публічним акціонерним товариством «Радикал банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», договорів про відступлення права вимоги по 53 кредитним договорам банку за заниженою вартістю, що прямо протирічило інтересам банку та його кредиторам, в результаті чого Публічному акціонерному товариству «Радикал банк» було завдано збитків на суму160853514,55 грн.
30. Постанова Правління Національного банку України від 09.07.2015 №452/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» до категорії неплатоспроможних» була скасована постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016 у справі №826/24203/15, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016, Вищого адміністративного суду України від 06.12.2016.
Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на момент прийняття постанови №452/БТ ознак неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» не існувало. В Доповідній та Пояснювальній записках зафіксовано, що показники банку станом на 08 липня 2015 року не були порушені.
Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що оскільки на момент прийняття постанови №452/БТ ознак неплатоспроможності Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» не існувало, у Національного банку України були відсутні підстави для застосування до Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» найсуворішого засобу впливу, з усіх можливих, передбачених статтею 73 Закону №2121-III.
31. Рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/3474/17 у задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 09.07.2015 №заг, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Радикал Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, у зв`язку з тим, що нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2019 у справі №911/3474/17 залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції встановив, що ціна відступлення прав вимоги з урахуванням змін до договору складала 249827030,78 грн, в той же час як Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк» здійснив відчуження банківських активів на загальну суму у розмірі 769654346,11 грн. Ринкова вартість майнових прав станом на 09.07.2015 становила суму у розмірі 423949435,00 грн, натомість ціна відступлення прав вимоги визначена в розмірі 249827030,78 грн, що на 173677404,22 грн менша та відрізняється від ринкової вартості на 40,96%. Право вимоги відчужено Публічним акціонерним товариством «Радикал Банк» на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» за ціною нижчою, як від розміру відступленої заборгованості, так і від ринкової вартості майнових прав, що перевищує 20% та підпадає під підстави недійсності правочинів, визначені пунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Суд апеляційної інстанції вказав, що позовна вимога Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним спірного договору не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, нікчемний правочин є недійсним у силу закону.
32. В рамках процедури виведення неплатоспроможного Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» з ринку уповноваженою особою Позивача на ліквідацію банку у відповідності до статей 48, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснено заходи з реалізації частини активів Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» у вигляді продажу права вимог по 53 кредитним договорам на загальну суму 12823889,67 грн.
33. 12 квітня 2021 року Позивач звернувся в порядку частини 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до Відповідачів, як до пов`язаних з Публічним акціонерним товариством «Радикал банк» осіб, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку та його кредиторам збитковими операціями, вчиненими за участю Відповідачів у розмірі 160853514,55 грн.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
34. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, перевірив в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзивах, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, й дійшов наступних висновків.
35. Частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
36. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:
- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;
- вину заподіювача шкоди.
37. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.
38. За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 ГПК України).
39. Отже, при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
40. Зі змісту частини 2 статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, на яку посилається Скаржник в касаційній скарзі. Тому спростування цієї вини є процесуальним обов`язком її заподіювача.
41. Як убачається зі змісту позовних вимог, Скаржник просить у цій справі стягнути з відповідачів солідарно шкоду, заподіяну ними банку як керівниками банку, посадовими особами, тобто йдеться про підстави та умови застосування відповідальності членів органів юридичної особи перед юридичною особою.
42. Суд зазначає, що із висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 25.07.2022 у справі №922/2860/18, від 07.09.2022 у справі №904/3867/21, від 27.09.2022 у справі №904/3864/21, від 25.07.2023 у справі №910/13325/21 у подібних до цієї справи правовідносинах, убачається те, що предметом доказування у справах за позовами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до пов`язаних з банком осіб про відшкодування шкоди є:
- персональний склад органів управління банку на момент ухвалення рішень про вчинення сумнівних правочинів; дати обрання/призначення та звільнення з посади кожного з відповідачів; належність відповідачів до керівників банку; наявність у відповідачів статусу посадової особи акціонерного товариства, пов`язаної з банком особи;
- факт ухвалення рішення органом управління банку про вчинення сумнівного правочину, персональний склад органу на момент ухвалення такого рішення, результати голосування кожного члена (за, проти, утримався); інші фактичні обставини ухвалення такого рішення на підставі яких документів (наданих контрагентом та внутрішніх документів банку) ухвалювалося рішення, чи була дотримана внутрішня процедура банку щодо погодження таких рішень, хід обговорення;
- факт вчинення банком сумнівного правочину (укладення договору);
- факт виконання банком сумнівного правочину (перерахування/отримання коштів, передання/отримання майна чи майнових прав);
- факти протиправної поведінки відповідачів (недотримання законодавства про банківську діяльність, нормативів діяльності банку, індивідуальних приписів НБУ, обставини, що підтверджують невиваженість інвестиційної політики та ризикованість кредитної політики банку, відсутність в банку ефективної системи запобігання ризикам, порушення відповідачами фідуціарних обов`язків, дії відповідачів усупереч інтересам банку тощо);
- збитки банку від конкретного правочину (балансова вартість активу на дату початку виведення банку з ринку, розмір грошових коштів, фактично стягнутих за рішенням суду та включених до ліквідаційної маси, оціночна вартість активу, визначена незалежним оцінювачем у процедурі ліквідації, вартість продажу такого активу в процесі ліквідації банку) та їх причини;
- розмір недостатності майна банку для розрахунків з кредиторами (як мінімальний розмір збитків банку та шкоди, завданої кредиторам банку невиваженою інвестиційною політикою, ризикованою кредитною діяльністю, бездіяльністю відповідачів, що призвело до неплатоспроможності та ліквідації банку.
43. Судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі враховано обставини, встановлені у справі №911/3474/17 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 09.07.2016 №заг.
44. Зокрема, судами у справі №911/3474/17 встановлено, що відповідно до звіту від 28.12.2015 реєстраційний №18-12/2015/1 про незалежну оцінку прав вимоги за кредитним портфелем Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» - 41 кредиту юридичних осіб, з метою визначення величини їх ринкової вартості, проведеного Приватним підприємством «Ві Ай Пі Департамент», оцінювачем Ковальским Ю.М., ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 09.07.2015 без ПДВ складала 259998910 грн.
Відповідно до звіту від 28.12.2015 реєстраційний №18-12/2015/2 про незалежну оцінку прав вимоги за кредитним портфелем Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» - 11 кредитів фізичних осіб, з метою визначення величини їх ринкової вартості, проведеного Приватним підприємством «Ві Ай Пі Департамент», оцінювачем Ковальским Ю.М., ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 09.07.2015 без ПДВ складала 163505525 грн.
Відповідно до звіту від 28.12.2015 реєстраційний №18-12/2015/3 про незалежну оцінку прав вимоги, що належить Публічному акціонерному товариству «Радикал банк» за кредитним договором №КЛ-4649/1-840 від 26.12.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ДТЗ» та банком з метою визначення величини ринкової вартості, проведеного Приватним підприємством «Ві Ай Пі Департамент», оцінювачем Ковальским Ю.М., ринкова вартість об`єкта оцінки станом на 09.07.2015 без ПДВ складала 442000 грн.
45. Суд першої та апеляційної інстанцій у справі №911/3474/17 встановили, що згідно із вказаними вище звітами, ринкова вартість права вимоги за 41 кредитом юридичних осіб, 11 кредитами фізичних осіб та кредитним договором №КЛ-4649/1-840 від 26.12.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством «ДТЗ» та банком, складає разом суму у розмірі 423949435 грн, а не 249827030,78 грн, як зазначено у протоколах засідань Кредитного комітету, Правління та Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» від 09.07.2015.
Таким чином, ринкова вартість майнових прав станом на 09.07.2015 становила суму у розмірі 423949435 грн, натомість ціна відступлення прав вимоги визначена в розмірі 249827030,78 грн, що на 173677404,22 грн менша, і відрізняється від ринкової вартості на 40,96%.
З огляду на описані обставини та положення законодавства про оцінку майна судовими рішеннями у справі №911/3474/17 встановлено, що право вимоги відчужено першим відповідачем на користь другого відповідача за ціною нижчою, як від розміру відступленої заборгованості, так і від ринкової вартості майнових прав, що перевищує 20% та підпадає під підстави недійсності правочинів, визначені пунктом 3 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
46. Судами попередніх інстанцій у даній справі враховано, що мав місце факт ухвалення колегіальними органами - Правлінням і Наглядовою радою Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», рішень від 09.07.2015, оформлених протоколами №62 і №91, про укладення сумнівного правочину - договору про відступлення банком Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс», яке діє від імені, в інтересах та за рахунок Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Джерело», права вимоги за 53 кредитними договорами за ціною відступлення значно меншою від ринкової вартості (на 40,96%).
47. З огляду на вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що мав місце факт укладення банком на виконання зазначених рішень Правління і Наглядової ради сумнівного правочину - договору про відступлення права вимоги від 09.07.2015 №заг, який є нікчемним та не створив юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
48. Суд першої інстанцій, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що оскільки договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами є нікчемним та не створив юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому збитки банку від прийняття рішень та укладення такого договору відсутні.
49. Верховний Суд не може погодитись з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.
50. Суди першої та апеляційної інстанції у даній справі встановили, що оскільки оціночна вартість ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», затвердженої Позивачем, є меншою за вимоги кредиторів, які включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, то мала місце наявність шкоди.
51. Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в діях відповідачів відсутній умисел на вчинення будь-яких правопорушень, оскільки їх дії не були направлені на завдання шкоди вкладникам Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» чи самому банку, про що свідчить відсутність відповідного вироку у кримінальному провадженні.
52. За таких обставин апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність складу цивільного правопорушення, зокрема вини та причинного зв`язку між рішеннями Правління і Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» від 09.07.2015, і договором про відступлення банком Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» права вимоги за кредитними договорами та недостатності майна Банку для розрахунків з кредиторами.
53. Верховний Суд зауважує, що згідно із частинами 3 та 4 статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
54. Частина 2 статті 89 ГК України передбачає, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:
- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;
- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;
- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;
- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;
- іншими винними діями посадової особи.
55. У статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства» (у редакції станом на час вчинення відповідачами дій щодо укладення договору про відступлення права вимоги) визначено, що посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом. У разі, якщо відповідальність згідно із цією статтею несуть кілька осіб, їх відповідальність перед товариством є солідарною.
56. Цими положеннями законодавства закріплено обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення (фідуціарні обов`язки).
57. Верховний Суд у постанові від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, на яку посилається Скаржник в касаційній скарзі, указав, що згідно з вимогами статті 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема, директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. Аналогічні висновки зроблені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17.
58. Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до завдання збитків підприємству і зобов`язання їх відшкодувати.
59. Таким чином, при застосуванні статті 92 ЦК України потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників/акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.
60. Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.
61. Водночас спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків відповідачами. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.
62. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, на яку також посилається Скаржник в касаційній скарзі, дійшла висновку, що оскільки в банку, що ліквідується, єдиною особою, яка має повноваження і обов`язок діяти від імені та в інтересах банку, є уповноважена особа Фонду, то положення частини 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають мінімальні стандарти поведінки Фонду та уповноваженої особи Фонду і не обмежують повноважень щодо звернення до суду з позовами до власників істотної участі, контролерів, керівників банку, пов`язаних з банком осіб, а також до будь-яких інших осіб про відшкодування ними шкоди в повному обсязі.
63. При цьому позивач має довести неправомірність рішень та дій відповідачів або вчинення ними неправомірної бездіяльності, в чому полягав негативний результат їх діяльності в контексті зменшення обсягу майна банку чи його знецінення, розмір майнових втрат, а також пов`язаність протиправної поведінки відповідачів та існуючого негативного результату.
64. Натомість відповідачі в межах наданих їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків повинні спростувати доводи та докази позивача, а також у свою чергу навести обставини та доводи, які свідчили б про відповідність їх діяльності інтересам банку та про відсутність підстав для їх відповідальності. Аналіз норм Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема глави 7 цього Закону, дозволяє зробити висновок, що доказами виконання свого обов`язку вживати своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку можуть бути дані, які підтверджують обставини, що власники істотної участі, керівник, члени ради, члени виконавчого органу, посадові особи іншого органу управління вжили заходів для запобігання ризиковій діяльності; для недопущення в діяльності банку ознак, наявність яких є підставою для висновку НБУ про провадження банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, зокрема, через вплив на управління чи діяльність юридичної особи (у тому числі шляхом ухвалення рішень про винесення на розгляд загальних зборів учасників банку питання ризикової діяльності); відновлення платоспроможності банку; встановлення осіб, відповідальних за ризикову діяльність тощо.
65. Згідно із частиною 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
66. У частині 1 статті 614 ЦК України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Таким чином, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди («поведінкова концепція вини»).
67. Умисел як форма вини включає елемент усвідомлення та наміру. Дії особи вважаються такими, що вчинені з умислом, якщо вона усвідомлювала протиправність своєї поведінки та бажала або свідомо допускала настання шкоди (збитків).
68. Вина у формі необережності має місце за відсутності в особи наміру завдати шкоди. При необережності особа не передбачала можливості настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити або легковажно (безпідставно) сподівалася на їх відвернення.
69. Скаржник стверджує, що відповідачі діяли свідомо, з метою протиправного виведення з банку активів. Форма вини (умисел чи необережність) має значення лише при вирішенні судом питання про зменшення розміру відшкодування на підставі частини 2 статті 1193 ЦК України, про що відповідачі у цій справі суд не просили.
70. Таким чином, саме відповідачі, а не позивач мали доводити суду відсутність вини, тобто вжиття ними всіх можливих заходів і вчинення дій для запобігання завданню шкоди банку, свою добросовісну і розумну поведінку як пов`язаних з банком осіб.
71. Верховний Суд погоджується із доводами Скаржника, що відповідачами не доведено, а судами не встановлено підстав для продажу права вимоги за кредитними договорами за ціною 249827030,78 грн. Зокрема судами не досліджено висновку Дочірнього підприємства «Піккард Енд Ко Лтд» про оцінку ринкової вартості права вимоги зобов`язань за кредитними договорами Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», яким пов`язані з банком особи керувались при укладенні договору про відступлення права вимоги.
72. Суди також встановили, що розмір зобов`язань банку відповідно до затвердженого рішенням виконавчої дирекції Скаржника від 18.02.2016 №176 реєстру вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», з урахуванням останніх змін (згідно з рішенням виконавчої дирекції Скаржника від 30.07.2020 №1441), становить 782353747,27 грн, а ринкова вартість ліквідаційної маси банку, затвердженої рішенням виконавчої дирекції Скаржника від 10.05.2016 №697 складає - 301639199,07 грн.
73. Зазначене свідчить про те, що діяльність Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» не відповідає вимогам банківського законодавства і нормативно-правових актів НБУ та в цього банку недостатньо коштів для виконання своїх зобов`язань перед кредиторами і вкладниками.
74. У цій справі Скаржник скористався своїм правом надати докази, які на його думку, підтверджували неправомірність та винність дій відповідачів. Відповідачі при цьому не надали жодного доказу щодо вчинення ними дій, що свідчили б про відсутність вини за невиконання передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність» обов`язків щодо добросовісного, розумного, відповідального керівництва діяльністю банку, запобігання можливим ризикам.
75. У Методичних рекомендаціях щодо вдосконалення корпоративного управління в банках України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 28.03.2007 №98, зазначено, що обов`язок сумлінності вимагає від керівників приймати рішення на підставі всієї необхідної інформації, постійну відповідальність за моніторинг дотримання банком законодавства України, а також за діяльністю банку як такою. Під час прийняття рішень керівники можуть покладатися на інформацію, що надається працівниками банку, однак ця можливість не звільняє їх від персональної відповідальності за прийняття незалежних рішень (пункт 2.4).
76. Щодо висновку суду апеляційної інстанції щодо відсутності вини (умислу) відповідачів з огляду на відсутність вироку у кримінальному провадженні, Верховний Суд зазначає, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та заподіювача шкоди, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (подібний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, а також у постанові Верховного Суду від у справі №904/3867/21 від 07.09.2022, на яку Скаржник посилається в касаційній скарзі).
77. Також суд першої інстанції, з якими погодився апеляційний суд, дійшов висновку що:
- Відповідач-10 - начальник служби безпеки Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» не входить до переліку осіб, на яких може бути покладена заявлена у позові відповідальність, а тому не є належним відповідачем, що є підставою для відмови у заявленому до нього позові;
- Відповідач-11 (заступник Голови Правління, член Правління Публічного акціонерного товариства «Радикал банк») не була присутня ні на засіданнях Правління, ні на засіданні Наглядової ради банку 09.07.2015, а тому докази вчинення нею дій чи бездіяльності щодо прийняття та погодження рішень про відступлення прав вимоги по кредитним договорам відсутні, тому вона у спірних правовідносинах не є належним відповідачем, що є підставою для відмови у заявленому до неї позові.
78. Проте вищевказані висновки судів першої та апеляційної інстанції є помилковими з огляду на таке.
79. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції станом на час вчинення відповідачами дій щодо укладення договору про відступлення права вимоги) для цілей цього Закону пов`язаними з банком особами є, зокрема, керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку.
80. У частині 1 статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.
81. У період вчинення відповідачами дій щодо укладення договору про відступлення права вимоги члени комітетів за відсутності у них статусу члена правління не належали до категорії керівників банку. Відповідно, не могли нести відповідальність, передбачену статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
82. Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, що діяла станом на 09.07.2015) посадовими особами органів акціонерного товариства є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.
83. Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом (частина 2 статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства»).
84. Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Кредитним комітетом Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» 09.07.2015 (у складі Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3, Відповідача-4, Відповідача-5, Відповідача-6, Відповідача-10 та Відповідача-11) було прийнято рішення (голосували всі «за»), оформлене протоколом засідання №090715/01, про відступлення банком на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АРБ Інвестменс» права вимоги за зобов`язаннями за кредитними договорами.
85. Враховуючи вищевикладені норми права, члени кредитного комітету, які не входили до складу правління, є посадовими особами акціонерного товариства, якщо утворення кредитного комітету передбачено статутом банку. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, на яку посилається Скаржник в касаційній скарзі.
86. Суди попередніх інстанцій не встановлювали й не досліджували зміст статуту Публічного акціонерного товариства «Радикал банк» в редакції, чинній станом на 09.07.2015. Недослідження судами попередніх інстанцій доказів, наданих сторонами, щодо наявності/відсутності у Відповідача-10 та Відповідача-11 статусу пов`язаних з банком осіб призвело до необґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позову до вказаних відповідачів.
87. Водночас суди попередніх інстанцій не врахували, що навіть відсутність у відповідача статусу керівника банку чи посадової особи акціонерного товариства протягом періоду вчинення відповідачами дій щодо укладення договору про відступлення права вимоги не виключає застосування статей 92, 1166 ЦК України як правової підстави для відшкодування шкоди.
88. З огляду на викладене, висновок судів про наявність правових підстав для відмови в позові є передчасним, оскільки суди не дослідили усіх обставин справи з наданням оцінки наявних у ній доказів, з якими пов`язане законне вирішення спору по суті, порушили принцип змагальності та стандарти доказування, тому ухвалені у справі судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
89. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
90. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
91. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 статті 310 ГПК України).
92. Беручи до уваги, що обґрунтованість заявленої у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, знайшла своє підтвердження; але водночас суди порушили принцип повноти оцінки доказів та їх відображення у судовому рішенні, яким вирішувався спір по суті, а Верховний Суд, діючи в межах повноважень, встановлених статтею 300 ГПК України, не може встановлювати обставини, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку, враховуючи допущені порушення норм процесуального права, судові рішення підлягають скасуванню повністю з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
93. Під час нового розгляду справи суду потрібно взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, прийняти або відхилити всі суттєві доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін. З урахуванням установленого, дослідити обґрунтованість заявлених позивачем вимог та залежно від установленого і відповідно до вимог чинного законодавства вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення в судовому рішенні.
Судові витрати
94. Верховний Суд не змінює рішення та не ухвалює нового рішення, тому розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).
95. У зв`язку із скасуванням судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судових витрат у справі, в тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ: 
1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2023 у справі №910/7305/21 скасувати і передати справу №910/7305/21 на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                 Н. Губенко

Судді                                                                                           С. Бакуліна

                                                                                                    Г. Вронська