УХВАЛА

29 січня 2024 року 
м. Київ
cправа №  915/754/21(486/1370/22) 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Картере В.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 (колегія суддів у складі: Філінюк І.Г.,- головуючий, Аленін О.Ю., Богатир К.В.) 

у справі №915/754/21(486/1370/22)
за позовом:  ОСОБА_1  
до відповідача: Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" 
за участю третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:  ОСОБА_2 
про: поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, внесення змін до штатного розпису та погодження штатного розпису, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 18.12.2023 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023, якою залишено без змін рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, внесення змін до штатного розпису та погодження штатного розпису. 
Здійснивши перевірку касаційної скарги ОСОБА_1 та доданих до неї матеріалів, Верховний Суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст.  290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що є підставою для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.
Відповідно до положень частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Згідно з вимогами пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Зокрема, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
При цьому заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України скасування судових рішень через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2  статті 287 ГПК України.
Верховний Суд звертає увагу, що у разі, якщо касаційна скарга подається у зв`язку з порушенням норм процесуального права відповідно до пункту 1 частини 1     статті 287 ГПК України, то підставою касаційного оскарження є     пункт 4     частини 2     статті 287 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що відповідно до цього пункту не всі процесуальні порушення є підставою для касаційного оскарження.
У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини 2     статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3   статті 310 цього Кодексу     призвело до прийняття незаконного судового рішення. 
Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування, яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, а також зазначити виключний (виключні) випадок (випадки), передбачений (передбачені) п.п. 1 - 4 частини другої статті 287 ГПК України щодо підстави (підстав), на якій (яких) подано касаційну скаргу. 
ОСОБА_1 , звертаючись з касаційною скаргою зазначає, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції  є незаконним та таким, що прийнято без додержання нормам матеріального права. Проте касаційна скарга ОСОБА_1 подана без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладених у пункті 5 частини 2 статті 290 ГПК України, оскільки скаржник не зазначив підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у цій справі відповідно до вимог частини другої статті 287 зазначеного кодексу. 
Крім того, відповідно до пунктом 4, 6 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено судові рішення, що оскаржуються та вимоги особи, яка подає скаргу.
Вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями ст. 308 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.
Аналіз положень зазначеної статті дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються та які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.
Проте подана касаційна скарга зазначеним вимогам не відповідає.
Як вбачається із тексту касаційної скарги, скаржником зазначено про оскарження постанови суду апеляційної інстанції. Так у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 та постановити нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому скаржником не зазначені вимоги щодо рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023, яке було предметом перегляду оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції і яке вказаною постановою залишено без змін.  
Таким чином, вищевказані вимоги касаційної скарги не можуть бути визнані такими, що відповідають пунктом 6 частини 2 статті 290 ГПК України, оскільки прохальна частина скарги не містить чітких та однозначних вимог щодо судового рішення першої інстанції з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статті 308 ГПК України. 
З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у ст. 300 ГПК України, Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати вимоги особи, яка подає скаргу.
Оскільки правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника касаційної скарги, суд звертає увагу скаржника на необхідність уточнити/конкретизувати вимоги касаційної скарги щодо оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.08.2023 у справі №915/754/21(486/1370/22).
Крім того, відповідно до пункту 2 частині 4 статті 290 ГПК України до скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".
Предметом прозову є поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, внесення змін до штатного розпису та погодження штатного розпису. 
За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, не поширюється.
У контексті визначення розміру судового збору за подання касаційної скарги "ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви" має визначатися за розмірами ставок, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" на момент пред`явлення відповідного позову, без пільг, визначених статті 5 цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2022 встановлений у розмірі 2481,00 грн.
Відповідно до пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить  1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду; касаційних скарг у справі про банкрутство 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. 
Отже, ОСОБА_1 повинна була надати суду докази сплати судового збору  за подання касаційної скарги до Верховного Суду у розмірі 4962 грн (2481 х 200%). Однак до касаційної скарги додано докази сплати судового збору в сумі  2080 грн, що менше, ніж встановлений Законом України "Про судовий збір" розмір, а тому скаржнику належить доплатити 2882 грн (4962 - 2080). 
З огляду на викладене касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України із наданням скаржнику строку для усунення зазначених недоліків шляхом зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статті 287 ГПК України підстави (підстав) у спосіб, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України, уточнення вимог касаційної скарги щодо оскаржуваних судових рішень у справі та надання Суду належних доказів доплати судового збору у встановленому порядку в сумі  2882,00 грн.
Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що заяву про усунення недоліків касаційної скарги слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги іншим учасникам справи.
Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2023 у справі № 915/754/21(486/1370/22) залишити без руху.
2. Встановити скаржнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
3.Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя Верховного Суду                                                                      В. Картере