УХВАЛА

05 лютого 2024 року 
м. Київ
cправа №  910/286/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Губенко Н.М., 

розглянувши касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Каштан"
на рішення Господарського суду міста Києва 
(суддя - Босий В.П.)
від 10.04.2023 
та постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Скрипка      І.М., судді - Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.)
від 29.06.2023

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
до Житлово-будівельного кооперативу "Каштан"
про стягнення 414   430,56 грн,

ВСТАНОВИВ:
1.          У січні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Каштан" про стягнення 414   430,56 грн.
2.          Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором на послуги водопостачання та водовідведення № 02681/4-04 від 01.07.2003, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 337   405,67 грн, штрафу у розмірі 16   870,28 грн, інфляційних у розмірі 53   814,04 грн та 3% річних у розмірі 6   340,57 грн.
3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023, позов задоволено повністю.
4.          Місцевий господарський суд з огляду на встановлені обставини у справі та відсутність будь-яких доказів існування індивідуальних договорів чи волевиявлення як співвласників будинку, так і самого відповідача до припинення Договору та укладення   індивідуальних договорів на послуги з водопостачання та водовідведення, зокрема, користування послугами та їх оплата відповідачем у спірний період, дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що ЖБК "Каштан" є колективним споживачем послуг з водопостачання та водовідведення в будинку №15 по бульвару Ігоря Шамо в місті Києві, відносно якого і виник спір у справі, та саме на відповідача у цій справі покладено обов`язок зі сплати за спожиті на підставі Договору спірні комунальні послуги.
5.          При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що внесені 26.04.2014 зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не позбавляють балансоутримувачів (управителів) будинків можливості бути споживачами або виконавцями цих послуг, а матеріали справи не містять жодного листа від ЖБК "Каштан" на адресу ПрАТ "АК "Київводоканал" про розірвання укладеного між сторонами договору або про укладення прямих договорів з мешканцями будинку, у зв`язку з чим у позивача були відсутні підстави для укладення прямих договорів з мешканцями будинку, що обслуговується ЖБК "Каштан"; Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017 передбачено, що усі договори, які були укладені до набрання чинності цим законом зберігають чинність до моменту укладення нових договорів між виробниками послуг та їх споживачами.
6.          16.01.2024 ЖБК "Каштан" надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.
7.          Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
8.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
9.          Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
10.          Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
11.          Позов у зазначеній справі подано у 2023 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2 684, 00 грн. 
12.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
13.          Предметом позову у цій справі є стягнення 414   430,56 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 684,00 грн = 1 342 000, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою.
14.          Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
15.          Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
16.          У касаційній скарзі скаржник зазначає, що ця скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України), оскільки суди попередніх інстанцій не застосували норми частини п`ятої статті 19 та частини третьої статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" і не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.10.2019 у справі № 910/3319/18, щодо застосування положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1198-VII від 10.04.2014.
17.          Скаржник також зазначає, що суд апеляційної інстанції ухвалює різні за своїм змістом судові рішення у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 у справі № 910/4015/22 та від 30.11.2021 у справі № 910/14849/21, у яких суди у задоволенні позову відмовляли.
18.           Вивчивши доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судового рішення у справі за підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
19.          Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми. 
20.          Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
21.          Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення і її розгляд Верховним Судом є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на уже сформовану практику Верховного Суду щодо застосування норм частини п`ятої статті 19 та частини третьої статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
22.          Доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, при цьому, сама по собі незгода сторони з оцінкою судом конкретних обставин справи не може бути підставою для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
23.          Інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за яких би Суд міг визнати, що оскаржені судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню скаржник не наводить.
24.          Отже, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 414   430,56 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
25.          Водночас, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
26.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
27.          Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ЖБК "Каштан" згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/286/23 за касаційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу "Каштан" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                 І. Кондратова

Судді                                                                                             С. Бакуліна

                                                                                                      Н. Губенко