УХВАЛА

22 листопада 2023 року 
м. Київ
cправа №  922/723/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.,
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 і рішення Господарського суду Харківської області від 29.05.2023 у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Енергія"
про стягнення коштів
ВСТАНОВИВ
Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «Укренерго», позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трістар Енергія» (далі - ТОВ «Трістар Енергія», відповідач) про стягнення 18 179 673,15 грн заборгованості за послуги врегулювання/корегування небалансів електричної енергії за період лютий, березень, квітень, жовтень 2021 року, а також 3 210 755,22 грн. інфляційних втрат та 371  945,83  грн 3% річних.
Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати послуг, наданих позивачем за укладеним між сторонами договором про врегулювання небалансів електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.05.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2023, позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 18  179  673,15  грн основного боргу, 3 095 099,07 грн інфляційних втрат та 369 698,11 грн 3 % річних. В іншій частині позову відмовлено. 
Суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «Трістар Енергія» надало згоду на приєднання до запропонованих ПрАТ «Укренерго» умов публічного договору про врегулювання небалансів електричної енергії №0269-01024, дата акцептування 08.05.2019 (в редакціях наказів позивача № 6 від 05.01.2021 та № 303 від 01.06.2021) (далі - Договір).
На виконання умов Договору у 2021 році позивач виставив відповідачу рахунки-фактури за небаланси електричної енергії: № 202202200287 за лютий на суму 4  567  033,30 грн, №  1002202200285 за березень на суму 4926818,16 грн, №2302202200277 за квітень на суму 928802,51 грн, № 709202200270 за жовтень на суму 7813394,09 грн. 
Нарахований позивачем борг у вказаний період на загальну суму 18    179 673,15 грн відповідачем у встановленому Договором порядку в повному обсязі не сплачений, що стало підставою для звернення з позовом.
Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій встановили факт наявності заборгованості відповідача за фактично надані позивачем послуги у заявленій до стягнення сумі. У той же час позивач допустив арифметичні помилки при обчисленні сум 3% річних та інфляційних втрат за рахунком-фактурою №  0202202200287, а саме: не врахував часткову оплату боргу відповідачем, про яку сам вказав у позові, та невірно визначив періоди нарахування боргу. З урахуванням вказаних обставин суди здійснили відповідний перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат.
Частково не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в частині відмови в позові про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
За доводами скаржника суди попередніх інстанцій неправильно обчислили належні до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, без урахування висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, відповідно до якого при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці. У зв`язку з чим скаржник вважає, що здійснений ним розрахунок спірних сум є вірним.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Отже, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 вказаного Кодексу підставами касаційного оскарження судових рішень є виключно неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, на яку посилається скаржник, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визначила алгоритм нарахування суми інфляційних втрат та, зокрема, дійшла таких висновків:
- у разі зменшення суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником суму погашення потрібно віднімати не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів); подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій самій послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу в новому розрахунковому місяці).
Проте зі змісту мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень у справі №922/723/23 (що переглядається) вбачається, що різниця у розмірі заявлених позивачем та фактично стягнутих судами інфляційних втрат обумовлена допущеними позивачем арифметичними помилками, які є наслідком неврахування ним часткового погашення суми боргу у спірний період та не стосуються розрахунку суми основного боргу, помноженого на індекс інфляції за кожний місяць прострочення, а тому наведені скаржником висновки Верховного Суду є нерелевантними до спірних правовідносин.
За вказаних обставин спірні правовідносини, які були предметом розгляду у наведеній скаржником справі, не є подібними до правовідносин, які виникли у справі, що розглядається.
По суті всі доводи скаржника взагалі не пов`язані із питаннями права чи правозастосування, а зводяться до незгоди зі здійсненим судами розрахунком та в цілому до заперечення результату розгляду даної справи. 
Разом з тим посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №521/17654/15-ц, від 25.03.2019 у справі №607/4316/17-ц, Верховного Суду України від 28.03.2017 у справі №800/527/16 колегією суддів бути прийняті також не можуть, оскільки касаційна скарга не містить аргументів про неврахування судами викладених у цих постановах висновків Верховного Суду. При цьому положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду не було враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, саме на скаржника, що, з урахуванням положень статті 290 ГПК України, зобов`язує останнього, а не суд, у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми. Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, яких не виклав сам скаржник. В іншому випадку вказане би призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність та диспозитивність.
Таким чином визначений скаржником виключний випадок для касаційного перегляду судових рішень не підтвердився.
Отже, після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки, які викладені у наведеній скаржником постанові, стосуються правовідносин, які не є подібними.
За вказаних обставин касаційне провадження за касаційною скаргою позивача підлягає закриттю відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.
У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 287, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2023 і рішення Господарського суду Харківської області від 29.05.2023 у справі № 922/723/23 закрити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                                         Міщенко І.С.
Судді                                                                                                              Берднік І.С.
                                                                                                          Зуєв В.А.