ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року 
м. Київ

Справа № 916/3711/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В.Г.,
суддів: Картере В.І., Погребняка В.Я.,  
за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І., 

за участю представників: 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" - Ковалевського    Є.В.,
керуючий реалізацією майна Яворської Наталії Миколаївни, арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович взяв участь у судовому засіданні особисто,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 в особі керуючого реалізацією майна - арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича за вх. № 1733/2023
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023
у складі колегії суддів: Аленіна О.Ю.(головуючий), Богатиря К.В., Філінюка І.Г.,
у справі за заявою  ОСОБА_1 
про неплатоспроможність, 

ВСТАНОВИВ:

Вступ.
На розгляд суду поставлено питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", а також стосовно обґрунтованості грошових вимог ТОВ "Укрдебт Плюс до боржника - фізичної особи.

Хронологія подій та опис обставин, встановлених судами.
1.          17.01.2007 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", в особі начальника відділення № 707 АКІБ "УкрСиббанк" Василенка В.В., що діяв на підставі довіреності від 29.12.2006, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., за реєстром № 3766, укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11108580000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит в іноземній валюті в сумі 47 000 (сорок сім тисяч) доларів США. Відповідно до пункту 1.1. Договору вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 237 350 (двісті тридцять сім тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп. за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору.
Відповідно до пункту 1.1.1. та пункту 1.1.2. Договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: 252 місяців. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 17 січня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору.
Згідно з п. 2.1. Договору у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за даним Договором Банком приймається застава нерухомості, а саме однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
2.          17.01.2007 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" було укладено Іпотечний договір, серія та номер: реєстровий номер 77, виданий 17.01.2007, видавник: Приватний нотаріус Ситнікова Ю.Д., відповідно до умов якого ОСОБА_2 передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що складається з 1 житлової кімнати та підсобних приміщень, а саме: 1 - коридор, 2 - житла, 3 - кухня, 4 - санвузол, загальною площею 32,7 кв.м, що належить ОСОБА_2 на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1.2. Іпотечного договору, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007                                 №   11108580000.
3.          У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер: 2949, 2950, виданий 08.12.2011, видавник: Приватний нотаріус КМНО Шевченко Д.Г. Іпотекодержатель: "УкрСиббанк" Акціонерний комерційний інноваційний банк, код ЄДРПОУ: 09807750, адреса: м. Харків, проспект Московський, буд. 60 змінено на Іпотекодержатель: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", код ЄДРПОУ: 34047020, країна реєстрації: Україна.
4.          У зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 умов договору про надання споживчого кредиту ПАТ "Дельта Банк" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В., яка 18.06.2013 вчинила напис № 1448.
5.          21.03.2014 було відкрито виконавче провадження № 42626721 з примусового виконання напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. від 18.06.2013 № 1448 про стягнення грошової суми у розмірі 520 058,79 грн.
6.          29.05.2018 рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі         № 521/12351/14-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007                № 11108580000, в загальному розмірі станом на 05.05.2014 року 70 309 (сімдесят тисяч триста дев`ять) доларів США 09 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (100 доларів США - 1 140 грн) складає 801 523 (вісімсот одна тисяча п`ятсот двадцять три) гривні 63 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17.01.2007 № б/н, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком "УкрСиббанк", а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 , шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" вказаного предмета іпотеки у власність. Визнано за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 та знято з реєстраційного обліку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_3 передати Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об`єкт нерухомості та інші документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно". В іншій частині вимог відмовлено.
7.          15.11.2019 між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс" було укладено договір № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги, за яким ТОВ "Укрдебт Плюс" було набуто право вимоги до боржника - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1) за Договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 № 11108580000 та Іпотечним договором від 17.01.2007, серія та номер: реєстровий номер 77, виданий 17.01.2007, видавник: Приватний нотаріус Ситнікова Ю.Д.
Відповідно до пункту 1.1. договору № 2083/К за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, АТ "Дельта Банк" передає у власність ТОВ "Укрдебт Плюс", а ТОВ "Укрдебт Плюс" приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, крім іншого, право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку       № 1, додатку № 2 до цього Договору; право набути у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку № 1, додатку № 2 до цього Договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/ нікчемності укладених договорів.
8.          27.02.2020 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси у справі             №   521/12351/14-ц замінено стягувача у цивільній справі № 521/12351/14-ц з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" у зв`язку з переходом до ТОВ "Укрдебт Плюс" прав кредитора відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019            № 2083/К.
9.          14.09.2020 ухвалою Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/8441/20 було замінено стягувача у виконавчому провадженні             № 42626721 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. від 18.06.2013 № 1448.
10.          24.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою (вх. № 3841/20) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.
11.          26.01.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області, серед іншого, відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича.

Подання заяв до суду: ТОВ "Укрдебт Плюс" - заяви з грошовими вимогами, а також арбітражним керуючим Дарієнком В.Д. - заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс".
12.          22.02.2021 за вх. № 3-117/21 від ТОВ "Укрдебт Плюс" надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 2 893 196,15 грн, яка мотивована тим, що боржником не було погашено існуючу заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 № 11108580000.
13.          11.11.2021 за вх. № 3-746/21 надійшла заява арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", із посиланням на те, що зобов`язання ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) погашені за рахунок іпотечного майна перед ПАТ "Дельта Банк", що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м.    Одеси від 29.05.2018 у справі № 521/12351/14-ц; крім того Додаток 1 та Додаток 2 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019                  № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", укладені в простій письмовій формі без підпису посадових осіб та не посвідчені нотаріально, а тому цей договір є нікчемним; копія договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К не засвідчена належним чином; боржника не повідомлено про відступлення права вимоги; ПАТ "Дельта Банк" не мав права відступати право вимоги ТОВ "Укрдебт Плюс" в порушення вимог підпункту 3 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Розгляд справи судами.
14.          25.01.2022 ухвалою Господарського суду Одеської області, серед іншого, заяву арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", задоволено. Визнано недійсним пункт 326, 326.1., 326.2. Додатку № 1, пункт 275 Додатку № 2 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, який укладено між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" в частині передачі АТ "Дельта Банк" у власність ТОВ "Укрдебт Плюс" прав вимоги до ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1) за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 № 11108580000 та Іпотечним договором від 17.01.2007, реєстровий номер 77, завіреним приватним нотаріусом Ситніковою Ю.Д. У задоволенні заяви ТОВ "Укрдебт Плюс" (від 22.02.2021 вх. № 3-117/21) з грошовими вимогами до ОСОБА_1 на загальну суму 2 893 196,15 грн відмовлено. Вирішено інші процесуальні питання, які не є предметом касаційного оскарження.
15.          Суд першої інстанції в ухвалі навів такі мотиви.
Хоч і ТОВ "Укрдебт Плюс" вважало, що на підставі Договору № 2083/К ним було набуто право вимоги до боржника за Договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 № 11108580000 та Іпотечним договором від 17.01.2007, однак зі змісту вказаного договору вбачається, що в ньому відсутній перелік майнових прав, які були передані ТОВ "Укрдебт Плюс", а міститься відсилка до "Додатку № 1" та "Додатку № 2" до цього договору. Текст Договору № 2083/К від 15.11.2019 року викладено на нотаріальному бланку, тобто сторони домовились його укласти саме в письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Додаток № 1 та Додаток  № 2 до Договору від 15.11.2019 № 2083/К складено у простій письмовій формі без підпису посадовими особами і без нотаріального посвідчення на окремих непрошитих аркушах паперу.
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про нікчемність правочину, адже сторонами договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К (Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс") не додержано вимоги про нотаріальне посвідчення додатків до договору.
При цьому, судом першої інстанції не прийнято до уваги надану виписку Договору від 15.11.2019 № 2083/К та Додатки № 1, Додатки № 2 до Договору, оскільки їх посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою Сергієм Сергієвичем 30.03.2021. Однак, сам Договір від 15.11.2019 № 2083/К посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. 15.11.2019 і зареєстрований в реєстрі за № 2019, а Додатки до Договору не посвідчені. 
Судом першої інстанції також відзначено, що в порушення Закону України "Про іпотеку" та пункту 2.7. Договору купівлі-продажу прав вимоги                   № 2083/К ОСОБА_1 не було письмово у п`ятиденний строк повідомлено про відступлення прав за іпотечним договором і прав вимоги за основним зобов`язанням.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що ПАТ "Дельта Банк", яке визнано неплатоспрожним, мало право відступити право вимоги за забезпеченим кредитом, в разі його існування. 
Щодо тверджень ТОВ "Укрдебт Плюс" про, те що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 у справі № 521/12351/14-ц не виконано та не може бути виконано з посиланням на частину другу статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що спір є майновим, що рішення підлягає державній реєстрації, а не виконанню в порядку виконавчого провадження, мораторій, введений ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2021 згідно зі статтею 41 Кодексу України з процедур банкрутства, не поширюється на вказані правовідносини щодо реєстрації права власності, а тому ПАТ "Дельта Банк" не позбавлено реалізації свого права на звернення із заявою щодо державної реєстрації права власності на підставі рішення суду.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що зобов`язання боржника погашені за рахунок іпотечного майна, що підтверджується рішенням суду, а тому у ТОВ "Укрдебт Плюс" не може виникати грошових вимог до боржника саме за договором про надання споживчого кредиту, адже на момент укладення оспорюваного договору права вимоги ПАТ "Дельта Банк" до боржника не існувало, оскільки з моменту набрання рішенням законної сили у ПАТ "Дельта Банк" право вимоги припинилось; оспорювана частина Договору суперечить вимогам статей 512, 514 ЦК України; а також з огляду на порушення порядку повідомлення боржника про відступлення прав вимоги суд дійшов висновку про визнання недійсним пункту 326, 326.1., 326.2. Додатку № 1, пункту 275 Додатку № 2 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, у зв`язку з чим заява арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеним між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", підлягає задоволенню.
Щодо заяви ТОВ "Укрдебт Плюс" з грошовими вимогами до боржника, місцевий господарський суд зазначив, що грошові вимоги ТОВ "Укрдебт Плюс" до боржника ґрунтуються на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, який укладено між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс", однак, враховуючи те, що судом визнано недійсним цей Договір, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості у боржника перед ТОВ "Укрдебт Плюс", тому заява ТОВ "Укрдебт Плюс" з грошовими вимогами до боржника задоволенню не підлягає.
16.          13.02.2023 постановою Південно-західного апеляційного господарського суду скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі № 916/3711/20 у частині задоволення заяви арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", визнання недійсним пунктів 326, 326.1., 326.2. Додатку № 1, пункту 275 Додатку № 2 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, який укладено між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс", стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" на користь арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича судового збору та відмови у задоволенні заяви ТОВ "Укрдебт Плюс" з грошовими вимогами до ОСОБА_1 на загальну суму                   2 893 196,15 грн (п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ухвали).
Прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", відмовлено. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" із грошовими вимогами до ОСОБА_1 задоволено. Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" до ОСОБА_1 у загальному розмірі 2 893 196,15 грн та 4540 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" 13 620 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
17.          Суд апеляційної інстанції зазначив, що під час судового засідання було оглянуто оригінал оспорюваного договору та встановлено, що текст договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів з лицьового та зворотного боків названих бланків.
Також цей договір разом із додатками до нього, які є його невід`ємною частиною, з`єднані у визначений Порядком спосіб, а саме у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, прошиті із зазначенням кількості прошитих аркушів з проставленням підпису та печатки нотаріуса. 
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимог про викладення додатків до договору на спеціальних бланках законодавством не передбачено (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 464/8424/15-ц).
Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.09.2021 у справі № 234/466/20 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.08.2022 у справі № 711/3007/15-ц зроблено висновок, що нотаріальною дією є посвідчення договорів, а не посвідчення додатків до договорів. 
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважав, що сторонами під час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 №    2083/К було дотримано його письмової форми та його нотаріально посвідчено у законодавчо визначеному порядку.
Наведене відповідно спростовує доводи арбітражного керуючого та суду першої інстанції про нікчемність названого правочину. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.
А.           Доводи особи, яка подала касаційну скаргу. 
18.          13.03.2023 (згідно з відміткою на поштовому конверті) ОСОБА_1 в особі керуючого реалізацією майна - арбітражного керуючого Дарієнка    В.Д. подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить:
- скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі № 916/3711/20, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.01.2022 у справі № 916/3711/20 - залишити в силі;
- викласти висновок щодо застосування у подібних правовідносинах норм права - статей 593, 599 ЦК України, статей 17, 37 Закону України "Про іпотеку", статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
19.          Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі                 №   916/3711/20 скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції застосував статтю 269 ГПК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20; апеляційним судом неправильно застосовано норму матеріального права - статтю 514 ЦК України; на даний час відсутній висновок Верховного Суду з питання застосування статей 593, 599 ЦК України, статей 17, 37 Закону України "Про іпотеку", статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у подібних правовідносинах.

Б.           Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
20.          До Верховного Суду від ТОВ "Укрдебт Плюс" надійшов відзив на касаційну скаргу Яворської Наталії Миколаївни в особі керуючого реалізацією майна - арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича, в якому з посиланням на правильність висновків суду апеляційної інстанції наведено прохання залишити без задоволення цю касаційну скаргу, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій.
А.             Щодо суті касаційної скарги.
21.          Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав. 
22.          Суд касаційної інстанції зауважує, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
23.          Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, виходив з того, що сторонами під час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К було дотримано його письмової форми та його нотаріально посвідчено у законодавчо визначеному порядку.
24.          Колегія суддів погоджується з цим висновком у зв`язку з таким.
25.          Статтею 220 ЦК України унормовано, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
26.          Згідно з частиною третьою статті 34 Закону України "Про нотаріат" та главою 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012                №   296/5 (далі - Порядок), тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу, заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком заяв у електронній формі заяв та примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, а також дублікатів нотаріальних документів, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків. 
27.          П. 7 глави 8 Порядку передбачено, що у разі якщо документи, що посвідчуються, видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, із зазначенням кількості прошитих (прошнурованих), пронумерованих і скріплених аркушів, з проставлянням підпису та печатки нотаріуса.
28.          Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції було оглянуто оригінал оспорюваного договору та встановлено, що текст договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів з лицьового та зворотного боків названих бланків.
Цей договір, разом із додатками до нього, які є його невід`ємною частиною, з`єднані у визначений Порядком спосіб, а саме у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, прошиті із зазначенням кількості прошитих аркушів з проставленням підпису та печатки нотаріуса. 
29.          Судова колегія не вбачає порушень вимог частини третьої статті 269 ГПК України, на які посилається скаржник, оскільки в даному разі має місце витребування судом у межах його дискреційних повноважень оригіналу доказу ухвалами від 05.10.2022, 02.11.2022 та 30.11.2022, а не подача учасником доказу до суду апеляційної інстанції.  
30.          Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що вимог про викладення додатків до договору на спеціальних бланках законодавством не передбачено (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 464/8424/15-ц).
31.          Крім того, колегія суддів відзначає, що нотаріальною дією є посвідчення договорів, а не посвідчення додатків до договорів. Подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.09.2021 у справі № 234/466/20 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.08.2022 у справі               №   711/3007/15-ц, а судова колегія не вбачає підстав відступати від цього висновку. 
32.          Відтак, сторонами під час укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К було дотримано його письмової форми та його нотаріально посвідчено у законодавчо визначеному порядку. 
33.          Також колегія суддів відхиляє довід арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. стосовно порушення порядку повідомлення іпотекодавця про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням, як це передбачено частиною другою статті 24 Закону України "Про іпотеку" та відповідний вплив цього порушення на вимогу про недійсність спірного договору.
Так, за змістом статей 516, 517 ЦК України боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі, а отже, не впливає на вирішення питання про зміну сторони (схожу за змістом правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц, від 19.08.2021 у справі № 442/933/13-ц).
Колегія суддів вважає, що у даному випадку неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні за встановлених судами обставин не призводить до недійсності правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених частиною другою статті 516 ЦК України та частиною другою статті 518 ЦК України (така ж позиція наведена Верховним Судом у постанові від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17).
34.          Крім того, арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. у своїй заяві про визнання недійсним спірного договору посилався на те, що зобов`язання ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) погашені за рахунок іпотечного майна перед ПАТ "Дельта Банк", що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 у справі № 521/12351/14-ц (тобто реалізовано було право вимоги, яке є припиненим).
35.          Судова колегія з цього приводу звертається до висновку, наведеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі        № 910/19199/21, за яким вади предмету спору, у тому числі його відсутність у продавця, не можуть впливати на дійсність договору. Недійсність вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України.
36.          Тому подібна заявлена арбітражним керуючим Дарієнком В.Д. підстава для визнання недійсним спірного договору не впливає на недійсність договору купівлі-продажу продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, однак погашення/непогашення основного зобов`язання має значення для визнання вимог кредитора, а саме ТОВ "Укрдебт Плюс". 
37.          Таким чином, наведене вище свідчить про правильність висновку суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К недійсним.
38.          Відтак, постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", підлягає залишенню без змін.    
39.          Як вже зазначено вище, погашення/непогашення основного зобов`язання має значення для визнання вимог кредитора, а саме ТОВ "Укрдебт Плюс".
40.          Розглядаючи питання визнання вимог кредитора - ТОВ "Укрдебт Плюс", судова колегія враховує таке.
41.          ТОВ "Укрдебт Плюс" одержало право вимоги до боржника у результаті укладання договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.11.2019 № 2083/К між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Укрдебт Плюс", за яким останнім було набуто право вимоги до боржника - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1) за Договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 № 11108580000 та Іпотечним договором від 17.01.2007, серія та номер: реєстровий номер 77, виданий 17.01.2007, видавник: Приватний нотаріус Ситнікова Ю.Д.
42.          Судова колегія відзначає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (частина перша статті 512 ЦК України).
43.          Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
44.          Згідно з статтею 514 ЦК України нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
45.          Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
46.          Таким чином, на підтвердження набуття своїх прав за правочином, новий кредитор має подати відповідні первинні документи, що засвідчують дійсність переданої вимоги та їх розмір, зокрема, відповідні кредитні та забезпечувальні договори, також платіжні документи (подібна правова позиція наводилася Касаційним господарським судом у постанові від 19.09.2023 у справі № 910/14130/16).
47.          За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) кредитор - це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
48.          Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема положеннями статей 45-47 вищезгаданого Кодексу.
49.          Згідно з частиною першою статті 46 КУзПБ господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу.
50.          У постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 наведено правовий висновок, відповідно до якого, на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.
51.          Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.
52.          Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18.
53.          Заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.
54.          Під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом, із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.
55.          Колегія суддів додатково звертає увагу, що окремим завданням суду у межах провадження про банкрутство є недопущення ознак фіктивного банкрутства або доведення до банкрутства - у цьому полягає захист публічного інтересу у процедурах банкрутства (подібний за змістом висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20).
56.          Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.
57.          Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.
58.          Разом з тим, Суд звертає увагу, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, у тому числі і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
59.          Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20, від 11.02.2020 у справі                         № 904/8484/16, від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, від 08.04.2021 у справі № 904/4262/17).
60.          Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
61.          Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
62.          Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі                         № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі           № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
63.          Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки.
64.          Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги до боржника можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 23.09.2021 № 910/866/20, від 21.10.2021 у справі № 913/479/18, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20).
65.          Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 дійшла висновку, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.
66.          Суд апеляційної інстанції, визнаючи вимоги ТОВ "Укрдебт Плюс", зазначеного вище не врахував та не дав відповідної оцінки доводам арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. стосовно відсутності у заявника вимог (ТОВ "Укрдебт Плюс") документів стосовно права вимоги.
Зокрема, арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Укрдебт Плюс" вказував, що предметом договору купівлі-продажу прав вимоги є зобов`язальна вимога, яка повинна бути дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною, а спірний договір не містить ніякої ідентифікаційної вимоги, що передається; в ньому не визначено конкретний обсяг прав, що передаються. Тобто фактично арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. оспорював належне доведення суду обсягу заявлених кредиторських вимог та їх існування загалом за встановлених судами обставин (т. 7, а.с. 96).   
67.          Крім того, арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. наполягав на припиненні основного зобов`язання за кредитом у результаті погашення боргу іпотечним майном боржника, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 у справі № 521/12351/14-ц у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", за договором про надання споживчого кредиту від 17.01.2007 № 11108580000, в загальному розмірі станом на 05.05.2014 року 70 309 (сімдесят тисяч триста дев`ять) доларів США 09 центів, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (100 доларів США - 1 140 грн) складає 801 523 (вісімсот одна тисяча п`ятсот двадцять три) гривні 63 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17.01.2007 № б/н, укладеним між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інвестиційним банком "УкрСиббанк", а саме на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить Яворській (Флоринській) Наталії Миколаївні, шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" вказаного предмета іпотеки у власність. Визнано за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки. 
68.          Суд апеляційної інстанції, заперечуючи проти цього мотиву арбітражного керуючого, вказав, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 року у справі № 521/12351/14-ц виконано не було.
69.          Судова колегія відзначає помилковість такого твердження, оскільки зазначене вище рішення суду підлягає не виконанню в порядку виконавчого провадження (судом вже визнано право власності), а лише право власності підлягало державній реєстрації.
70.          Окрім того, за позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.03.2019 у справі № 306/2053/16-ц, державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто факт набуття іпотекодержателем права власності у цій справі підтверджено саме рішенням суду. 
71.          Апеляційним судом також було вказано, що на момент прийняття рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 року у справі            № 521/12351/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки діяв запроваджений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій щодо майна боржника, на яке не може бути звернено стягнення.
Однак, судом апеляційної інстанції не було взято до уваги той факт, що на час подачі арбітражним керуючим заяви про визнання спірного договору недійсним та на момент заявлення кредиторських вимог ТОВ "Укрдебт Плюс" зазначений Закон втратив чинність. 
72.          Також судом апеляційної інстанції не досліджено питання наявності інших забезпечувальних договорів за кредитними зобов`язаннями у цій справі, позаяк Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 наголошує, що частина четверта статті 36 Закону України "Про іпотеку" (у відповідній редакції) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.
73.          Колегія суддів усвідомлює існування цієї правової позиції Великої Палати Верховного Суду, однак зазначає, що судом апеляційної інстанції не проаналізовано та не зроблено відповідні висновки (за існування конкретних обставин судового способу звернення стягнення на іпотечне майно - рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 у справі № 521/12351/14-ц) в частині впливу на припинення основного зобов`язання у цій справі існування п. 1.2 Іпотечного договору від 17.01.2007 і зазначеного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, як і не встановлено судом апеляційної інстанції наявності/відсутності інших забезпечувальних договорів за кредитними зобов`язаннями у цій справі. 
На ненаданні апеляційним судом відповіді на довід про співвідношення змісту п. 1.2 Іпотечного договору від 17.01.2007 та положень статті 37 Закону України "Про іпотеку" наполягав арбітражний керуючий             Дарієнко В.Д. і в судовому засіданні в суді касаційної інстанції.       
74.          Перевірка обґрунтованості заявлених вимог ТОВ "Укрдебт Плюс", як і з`ясування питання погашення/непогашення основного зобов`язання у цій справі, матиме наслідком встановлення касаційним судом обставин справи та дослідження доказів, що виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України).  
75.          За таких обставин відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, а тому враховуючи допущені порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, прийнята у справі постанова суду апеляційної інстанції в частині визнання грошових вимог ТОВ "Укрдебт Плюс" до ОСОБА_1 у розмірі 2 893 196,15 грн та 4540 грн судового збору підлягає скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Б.           Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
76.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
77.          Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).
78.          Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 2 частини першої статті 308, статтею 309 ГПК України, касаційна скарга ОСОБА_1 в особі керуючого реалізацією майна - арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича підлягає частковому задоволенню, ухвалена у справі постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 в частині визнання грошових вимог ТОВ "Укрдебт Плюс" до ОСОБА_1 у загальному розмірі 2 893 196,15 грн та 4540 грн судового збору - скасуванню, а справа у цій частині - передачі до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
79.          Суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи слід:
1) з урахуванням принципу підвищеного стандарту доказування перевірити достатність поданих ТОВ "Укрдебт Плюс" доказів, які свідчили би про реальність заявлених грошових вимог та їх розмір, та зробити відповідні висновки;
2) з`ясувати реальний зміст пункту 1.2 Іпотечного договору від 17.01.2007, його вплив разом з існуванням рішення Малиновського районного суду           м.   Одеси від 29.05.2018 у справі № 521/12351/14-ц на припинення/неприпинення основного зобов`язання у цій справі;
3) встановити наявність/відсутність інших забезпечувальних договорів за кредитними зобов`язаннями у цій справі;
4) на підставі цього вирішити питання обґрунтованості заявлених грошових вимог ТОВ "Укрдебт Плюс" у цій справі.  

В.          Розподіл судових витрат.
80.          Частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
81.          Враховуючи, що в даному випадку справа передається на розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
          
П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі керуючого реалізацією майна - арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича за вх. № 1733/2023 задовольнити частково.

2.          Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі № 916/3711/20  в частині визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдебт Плюс" до         ОСОБА_1 у загальному розмірі 2 893 196,15 грн та 4540 грн судового збору скасувати, а справу в скасованій частині передати на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

3.          У решті постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі № 916/3711/20 залишити без змін.  

4.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            В. Пєсков

Судді                                                                                                                 В. Картере

                                                                                                    В. Погребняк