УХВАЛА

28 листопада 2023 року 
м. Київ

cправа №  908/2239/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
головуючої - Вронської Г.О., суддів - Кондратової І.Д., Студенця В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Балли Л.М.,

представників учасників справи:
від позивача - не з`явився,
від відповідача - Гриценко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду Запорізької області
в складі судді Азізбекян Т.А.
від 20.12.2022

та постанову Центрального апеляційного господарського суду
в складі колегії суддів: головуючого - Антоніка С.Г., суддів - Дарміна М.О., Іванова О.Г.
від 22.05.2023

за позовом Приватного підприємства "Енхол"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом"

про стягнення 9  305  801,40 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог
1.          У листопаді 2022 року Приватне підприємство "Енхол" (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом" (надалі - Відповідач, Скаржник), у  якому просило стягнути три проценти річних у розмірі 1  198  582,09 грн та  інфляційні втрати у розмірі 8  107  219,31 грн.
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.10.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 у  справі №  908/2114/21, з Відповідача на користь Позивача стягнуто заборгованість (основний борг), три проценти річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 31  186  382,57 грн станом на 19 липня 2022 року.
Відповідач повністю сплатив суму заборгованості Позивачу 02 листопада 2022  року (перерахування коштів 26 жовтня 2022 року в сумі 10  693  000,00 грн та 02  листопада 2022 року в сумі 23  328  000,00 грн, загальна сума - 34  021  000,00 грн). Водночас за період прострочення з 20 липня 2022 року по 02 листопада 2022 року з  Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню три проценти річних у  розмірі 1  536  925,53 грн та інфляційні втрати у розмірі 8  107  219,31 грн, що загалом становить 9 305 801,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3.          Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.12.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у  справі №  908/2239/22, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з  Відповідача на користь Позивача три проценти річних у  розмірі 1  198  582,09 грн, інфляційні втрати у розмірі 8  107  219,31 грн, витрати на оплату судового збору - 139  587,02 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 20  000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та виклад позиції інших учасників справи
4.          20 червня 2023 року Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2022 та  постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2023 в справі №  908/2239/22, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та  ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
5.          Ухвалою Верховного Суду від 21.07.2023 (надалі - Ухвала від 21.07.2023) касаційну скаргу залишено без руху та надано Відповідачу строк для усунення недоліків.
6.          28 липня 2023 року Відповідач подав до Суду заяву про усунення недоліків.
7.          На  виконання вимог Ухвали від 21.07.2023 та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України підставою касаційного оскарження Скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) - неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених, у  постановах Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №  912/3514/20, від 04.08.2021 у справі №  904/424/21, від 16.01.2019 у справі №  910/22435/16, від 08.05.2020 у  справі №  917/1423/19, від  12.08.2021 у справі №  910/2675/21.
На думку Скаржника, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а  саме відкрито провадження у справі, не взявши до уваги, що позовну заяву подано без додержання вимог статті 164 ГПК України. Судом першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано частину другу статті 4 та  статтю 8 Закону України "Про судовий збір" без урахування висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах.
Інші доводи та аргументи у межах обраної підстави касаційного провадження в заяві про усунення недоліків не наводяться.
8.          Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.
9.          У відзиві, зокрема, зазначається, що Скаржник обґрунтовує порушення вимог статті 164 ГПК України з посиланням на висновки Верховного Суду, які є нерелевантними та не відповідають критеріям подібності правовідносин.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
10.          Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.10.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 у  справі №  908/2114/21, з Відповідача на користь Позивача стягнуто заборгованість (основний борг), три проценти річних та інфляційні втрати за договором про надання послуг від 09.12.2019 № 75/257-19 (від 24.12.2019 №  48-121-01-19-08941) і  додатковою угодою від 17.01.2020 № 1 (від 30.01.2019 №  48-121-01-19-08941), за  договором від 03.03.2020 №  22045 (від 23.03.2020 №  30-121-08-20-09165), за  договором від 26.03.2020 №  21769-20 (від 08.04.2020 №  20-121-01-20-09231), додатковою угодою від 02.11.2020 №  1 (від 19.11.2020) і  додатковою угодою від  01.12.2020 №  2 (від 16.12.2020 № 20-121-01-20-09231) у загальному розмірі 31  186  382,57 грн станом на 19 липня 2022 року.
11.          Відповідачем перераховано та 26 жовтня 2022 року на рахунок Позивача зараховано 10  693  000,00 грн. Відповідачем перераховано та 02  листопада 2022 року на рахунок Позивача зараховано  23  328  000,00 грн. Загальна сума грошових коштів, сплачених Відповідачем та одержаних Позивачем, становить 34  021  000,00  грн.
12.          Предметом позову в цій справі (№ 908/2239/22) є стягнення з Відповідача трьох процентів річних у розмірі  1  198  582,09 грн та  інфляційних втрат у  розмірі 8  107  219,31 грн.
13.          07 грудня 2022 року, тобто після відкриття судом першої інстанції провадження у справі, Позивач надав докази сплати судового збору в сумі 139  587,02 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
14.          Виходячи з положень статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
15.          Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
16.          Потреба сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, що визначає як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
17.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у  встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
18.          Згідно з нормами ГПК України та Закону України "Про судовий збір" перевірка сплати судового збору у встановленому законом розмірі, перевірка підстав для звільнення від сплати судового збору, вирішення питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати належить до повноважень суду.
19.          Відповідно до статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164 (зокрема без долучення доказів сплати судового збору), 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (частина четверта статті 174 ГПК України).
Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.
У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, суд не має права повторно повертати позовну заяву.
Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.
20.          Відповідно до частини другої статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
21.          Скаржник стверджує, що суди неправильно застосували норми матеріального та процесуального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у  постановах від 25.03.2021 у справі №  912/3514/20, від 04.08.2021 у справі №  904/424/21, від 16.01.2019 у справі №  910/22435/16, від 08.05.2020 у справі №  917/1423/19 та від 12.08.2021 у справі №  910/2675/21.
22.          Згідно з частиною шостою  статті 13 Закону України "Про судоустрій і  статус суддів"  висновки щодо застосування норм права, викладені у  постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
23.          Водночас Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є  неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в  обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у  постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
24.          Більш того, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо. Обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з подібними правовідносинами у  справі, яка переглядається.
25.          Суд зазначає, що ГПК України та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів слід звертатися до правових висновків, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду.
26.          Задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду в пункті 39 постанови від 12.10.2021 у справі №  233/2021/19 конкретизувала свої висновки щодо подібності правовідносин, зазначивши наступне.
27.          На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
28.          Подібність правовідносин може мати місце не лише у разі тотожності (аналогічності), тобто ідентичності (однаковості) суб`єктного, об`єктного і  змістовного критеріїв,    але й також у разі їх схожості, що визначається з  урахуванням обставин кожної конкретної справи.
29.          Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
30.          Так, у справах №  912/3514/20, №  904/424/21, №  910/22435/16, №  917/1423/19 суди залишали позовні заяви та апеляційні скарги без руху й надалі повертали їх у зв`язку з неусуненням недоліків (ненаданням доказів сплати судового збору у встановленому розмірі).
У справі №  910/2675/21 суд першої інстанції залишив без руху позовну заяву заступника керівника обласної прокуратури та встановив строк для усунення недоліків. Надалі позовну заяву було повернуто у зв`язку з неповним усуненням недоліків, визначених ухвалою суду (недоплата судового збору).
31.          Водночас у цій справі (№  908/2239/22) суд відкрив провадження, не залишаючи позовну заяву без руху та не постановляючи ухвалу про її повернення або залишення без розгляду, вирішив господарський спір та ухвалив рішення по суті. При цьому Позивач надалі все ж подав до суду першої інстанції докази сплати судового збору.
32.          Крім того, у цій справі (№  908/2239/22), на відміну від справ №  912/3514/20, №  904/424/21, № 910/22435/16, № 917/1423/19, у касаційному порядку переглядаються рішення судів попередніх інстанцій по суті позовних вимог, що вкотре свідчить про неподібність правовідносин.
33.          Скаржник вважає, що порушення Господарським судом Запорізької області норм матеріального та процесуального права у частині незалишення позовної заяви без руху та відкриття провадження у справі за відсутності доказів сплати судового збору є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
34.          Суд відхиляє доводи Скаржника та зазначає, що висновки Верховного Суду, на якій він посилається у касаційній скарзі, зроблені у справах з неоднаковими фактичними обставинами, які мають юридичне значення, та за іншої фактично-доказової бази ніж у цій справі. Спірні правовідносини у цій справі та у справах, на які послався Скаржник, є очевидно неподібними за змістовним критерієм та фактичними обставинами, які мають юридичне значення.
35.          Згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
36.          Верховний Суд вважає, що наведена Скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої  статті 287 ГПК України, не була належно обґрунтована та не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження. Інших підстав касаційного оскарження Скаржник у  заяві про усунення недоліків не зазначав та не обґрунтовував.
37.          Суд погоджується з аргументами Позивача, наведеними у відзиві на  касаційну скаргу, в тому обсязі, в якому вони узгоджуються з викладеним у  цій постанові.
38.          Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у  постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
39.          У пункті 48 рішення ЄСПЛ в справі "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996 (заява №     21920/93) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежується перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
40.          Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
41.          З огляду на викладене касаційне провадження у цій справі, що відкрите з  підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Судові витрати
42.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на  Скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ: 
Закрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2022 та  постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.05.2023 у  справі №  908/2239/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                          Г. Вронська

Судді                                                                                                    І. Кондратова

                                                                                                    В. Студенець