ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2023 року 
м. Київ
cправа №  924/232/22 (924/201/22) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Білоуса В.В. - головуючого, Картере В.І., Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М.;

за участю представників сторін:
скаржника - адвоката Керницької О.В.
ФОП Яцишина О.В. - адвоката Яроша В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 06.09.2023
та на рішення Господарського суду Хмельницької області
від 26.06.2023
у справі № 924/232/22(924/201/22)
за позовом Публічного акціонерного товариства "Проскурів" 
до Дочірнього підприємства спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів"; Фізичної особи - підприємця Яцишина Олега Володимировича 
про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги (цесії) від 02.02.2022,-

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.06.2022 відкрито провадження у справі № 924/232/22 за заявою Приватного акціонерного товариства "Хмельницьке АТП 16854" про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Проскурів".

2. Публічне акціонерне товариство "Проскурів" звернулося із позовом до суду про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 02.02.2022 який укладено між ДП СП "Рудтранс Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів" як первісним кредитором та ФОП Яцишиним О.В. як новим кредитором.   

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

3. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2023 у справі № 924/232/22 (924/201/22) відмовлено у задоволенні вказаного позову.

4. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Проскурів" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

5. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Рух касаційної скарги

6. 27.09.2023 Публічне акціонерне товариство "Проскурів" звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2023 у справі №      924/232/22(924/201/22).

7. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Проскурів" у справі № 924/232/22(924/201/22) визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Огородніка К.М., судді - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023.

8. Ухвалою Верховного Суд від 11.10.2023, серед іншого, відкрито касаційне провадження у справі № 924/232/22(924/201/22) за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2023 та призначено розгляд касаційної скарги на 31.10.2023 о 10:00 у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 в залі судових засідань № 330.

9. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 23.10.2023 №   29.2-02/3044, у зв`язку з відпусткою судді Огородніка К.М., відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №   30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 924/232/22(924/201/22).

10. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 для розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Проскурів" визначено колегію суддів у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Васьковьского О.В., Погребняка В.Я.

11. Ухвалою Верховного Суду від 24.10.2023, зокрема, прийнято вказану касаційну скаргу колегією суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В.   В. - головуючого, Васьковського О.В., Погребняка В.Я. до свого провадження.

12. Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 25.10.2023 №   29.2-02/3067, у зв`язку із запланованою відпусткою судді Васьковського О.В., відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №   30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 924/232/22(924/201/22).

13. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2023 для розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Проскурів" у вказаній справі визначено колегію суддів у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Картере В.І., Погребняка В.Я.

14. Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2023, зокрема, прийнято вказану касаційну скаргу колегією суддів Касаційного господарського суду у складі: Білоуса В.   В. - головуючого, Картере В.І., Погребняка В.Я. до свого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими аргументами особи, яка подала касаційну скаргу.

15. Не погоджуючись з ухваленою постановою, Публічним акціонерним товариством "Проскурів" подано касаційну скаргу в якій останнє просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким задовольнити позов.

16. Касаційну скаргу мотивовано наступним.

16.1 Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про преюдиційність обставин щодо неукладеності додаткової угоди № 1 від 21.09.2018, оскільки вказаний висновок є правовою оцінкою суду апеляційної інстанції при розгляді питання процесуального правонаступництва у справі № 924/40/22 про відкриття провадження у справі про банкрутство, а не юридичним фактом. При цьому у вказаній справі не вирішувався спір про визнання договору недійсним.

16.2 Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що 08.05.2023 засновником ДП "Торговий Дім Проскурів" було схвалено додаткову угоду № 1 від 21.09.2018.

16.3 Судами попередніх інстанцій не враховано наявність укладеного, дійсного та не оспорюваного договору поворотної фінансової допомоги № 110 від 11.09.2018, який виконувався сторонами, що унеможливлює встановлення факту неукладеності додаткової угоди № 1 від 21.09.2018. При цьому, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 638 Цивільного кодексу України щодо укладеності додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною основного договору, який є укладеним, дійсним та неоспорюваним. 

16.4 Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частини другої статті 516 Цивільного кодексу України та не врахували погашення 500 000 грн поворотної фінансової допомоги ДПСП "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів". При цьому, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 516 Цивільного кодексу України.

16.5 Судами попередніх інстанцій не враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 11.09.2018 у справі № 910/18812/17, від 13.11.2018 у справі № 910/19179/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/17, від 08.07.2019 у справі № 910/19776/17, від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18, від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 04.03.2021 у справі № 905/1132/20, від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20.

17. Представник скаржника в судовому засіданні 31.10.2023 підтримала касаційну скаргу з підстав викладених у ній.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

18. ФОП Яцишиним О.В. подано відзив на касаційну скаргу в якому останній просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Вказаний відзив мотивовано наступним.

18.1 Судами попередніх інстанцій правильно враховано висновки викладені у постанові Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 924/40/22, які в свою чергу ґрунтуються на правових висновках викладених у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 643/4654/19.

18.2 Позивач помилково наполягає на неврахуванні судами попередніх інстанцій факту погодження додаткової угоди № 1, що було здійснено лише 26.06.2023 задля надання вказаній угоді юридичної сили, а тому таке погодження не може мати наслідків для третіх осіб, зокрема для ФОП Яцишина О.В. 

18.3 Скаржник помилково вважає, що оскільки додаткова угода № 1 є елементом договору поворотної фінансової допомоги від 11.09.2018 є елементом останнього, то його виконання є і виконанням цієї додаткової угоди.

18.4 Скаржник, не зважаючи на предмет та підстави поданого позову, намагається довести факт проведення належного розрахунку за договором поворотної фінансової допомоги від 11.09.2018, при цьому, такі доводи не заявлялися позивачем в судах попередніх інстанцій в якості підстав позову.   

19. Представник ФОП Яцишина О.В. в судовому засіданні 31.10.2023 заперечив проти касаційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Позиція Верховного Суду

20. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

21. Відповідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

22. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

23. Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

23.1 11.09.2018      Дочірнім підприємством спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів",      (Позикодавець) та Публічним акціонерним товариством "Проскурів" (Позичальник) укладено договір поворотної фінансової допомоги №110 про наступне: "1. В порядку та на умовах визначених цим договором Позикодавець передає Позичальнику у власність кошти в сумі 500 000 грн. 2. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю в строк та на умовах передбачених цим Договором, суму коштів, отриману відповідно до п.1 цього Договору. Повернення коштів у гривні здійснюється відповідно до офіційного курсу НБУ на день повернення коштів. 3. Позичальник зобов`язаний погасити всю суму позики, визначену у п.1 цього Договору за      першої вимоги".

23.2 Додатковою угодою №1 від 21.09.2018 до договору поворотної фінансової допомоги №110      сторони доповнили договір п.15-17 такого змісту: "15. Відступлення права вимоги за цим договором (заміна кредитора) не допускається. Позикодавець не має права передавати свої права та обов`язки, що обумовлені договором третім особам. 16. Обмін кореспонденцією (повідомленнями) здійснюється шляхом поштового направлення цінного листа з описом на офіційну юридичну адресу, яка зазначена у ЄДР. 17. Зміни до цього договору укладаються сторонами виключно за згодою вищого органу управління Позичальника та Позикодавця.".

23.3 02.02.2022 між Дочірнім підприємством спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів"      (Первісний кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Яцишиним Олегом Володимировичем (Новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (цесії) за п.1 якого      первісний кредитор відступає та передає новому кредитору, а останній набуває та приймає право вимоги грошового зобов`язання боржника публічного акціонерного товариства "Проскурів" сплатити 500 000 грн, як повернення отриманої ним поворотної фінансової допомоги, та 7 500 грн судових витрат, що підтверджено рішенням господарського суду Хмельницької області від 29.05.2020 у справі № 924/506/20, і на виконання чого видано наказ від 03.08.2020 та відкрито виконавче провадження ВП № 66522496.

23.4 Відповідно до пункту 2 вищезазначеного договору право вимоги, що відступається первісним кредитором, засвідчується договором поворотної фінансової допомоги №110 від 11.09.2018, платіжним дорученням від 11.09.2018 № 269 на суму 500 000 грн, а також підтверджене, шляхом дослідження цих документів, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 29.05.2020р. у справі № 924/506/20.

23.5 Копії та оригінали документів, визначених у пункті 2 цього договору, та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає первісний кредитор за цим договором, передаються останнім новому кредитору в момент підписання сторонами цього договору і є його невід`ємною частиною. За відступлене право вимоги Новий кредитор має сплатити не пізніше семи днів з моменту підписання цього договору первісному кредитору 5 000 грн, а також ще 100 000 грн після повного отримання коштів за зобов`язанням боржника не пізніше десяти днів з моменту такого погашення боржником (пункти      3, 4 договору відступлення права вимоги). 

23.6 Пунктом 8 договору відступлення права вимоги визначено, що він вважається укладеним і набирає чинності, а право вимоги, що є його предметом, - набутим новим кредитором, з моменту підписання сторонами цього договору та затвердження засновником первісного кредитора.

23.7 У матеріалах справи наявне рішення засновника ДП "Фірма "Торговий дім "Проскурів" від 08.05.2023 яким затверджено укладену між ПАТ "Проскурів" та ДП СП "Рудтранс - Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів" додаткової угоди №1 від 21.09.2018 до договору поворотної фінансової допомоги від 11.09.2018 (Дане рішення долучено до матеріалів справи ДП СП "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів").

24. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

24.1 Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 08.02.2022 у справі № 924/40/22 за заявами Колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів", Дочірнього підприємства спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів"      до Публічного акціонерного товариства "Проскурів", м. Хмельницький про відкриття провадження у справі про банкрутство залишено без розгляду заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Проскурів" за вимогою ДП СП "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім "Проскурів", заяву ФОП Яцишина О.В. про процесуальне правонаступництво залишено без задоволення, у відкритті провадження у справі про банкрутство ПАТ "Проскурів" за вимогою КП "Агрофірма "Проскурів" відмовлено.

24.2 Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 924/40/22 ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08.02.2022 у справі № 924/40/22 скасовано в частині залишення без розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ "Проскурів" за вимогою Дочірнього підприємства спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів" та частині залишення без задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Яцишина Олега Володимировича про процесуальне правонаступництво. Прийнято нове рішення. Заяву Фізичної особи-підприємця Яцишина Олега Володимировича про процесуальне правонаступництво задоволено. Замінено первісного заявника - Дочірнє підприємство спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів" (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, місто Хмельницький, вул. Глушенкова Володимира, будинок 11, код ЄДРПОУ 21335874) на його правонаступника - Фізичну особу - підприємця Яцишина Олега Володимировича. Направлено справу для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області. В решті ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08.02.2022 у справі № 924/40/22 залишено без змін.

24.3 Так, апеляційним судом у справі № 924/40/22 визнано необґрунтованими посилання боржника (ПАТ "Проскурів)      про незаконність укладання договору відступлення права вимоги від 02.02.2022 через існування додаткової угоди від 21.09.2018 до договору поворотної фінансової допомоги      від 11.09.2018, оскільки така додаткова угода укладена між сторонами однією фізичною особою - Будзінським В.Б., який був одночасно керівником і ДП      СП "Рудтранс-Інтернешнл "Торговий дім Проскурів" і ПАТ "Проскурів" без ознак комерційного представництва. Згідно п.3.3.10 Статуту ДП СП "Рудтранс-Інтернешнл "Торговий дім Проскурів", укладання змін 21.09.2021 до договору від 11.09.2018 повинно бути погоджено засновником - СП "Рудтранс-Інтернешнл", чого на доводи апелянта не було спростовано боржником. Згідно ж таких доводів апелянта, цим же      пунктом Статуту передбачено, що будь-який договір (зміни до договору) набувають чинності з часу погодження. 

24.4 Окрім цього, апеляційним судом встановлено, що вказаний вище додаток до договору №1 від 21.09.2018 внаслідок відсутності обставин комерційного представництва, є неукладеним і тому до уваги взагалі братися не повинен, оскільки не створив для його сторін правових наслідків. 

24.5 Тому, правомірним у даному разі буде висновок про те, що виходячи із неукладеності додатку до договору № 1 від 21.09.2018, жодні передбачені ним умови, зокрема і щодо заборони уступки права вимоги, порядку та способу надсилання кореспонденції, не можуть мати будь-яких правових наслідків.

24.6 Згідно частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

24.7 В даному випадку наведене є безсумнівними/преюдиційними обставинами, встановленими судом у справі № 924/40/22 щодо неукладеності додаткової угоди №1 від 21.09.2022 до договору поворотної фінансової допомоги № 110 від 11.09.2022.

24.8 Таким чином, оскільки підставою визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 02.02.2022 позивачем вказано заборону на її вчинення відповідно до      додаткової угоди №1 від 21.09.2022 до договору поворотної фінансової допомоги № 110 від 11.09.2022 яка є неукладеною, у задоволенні позову слід відмовити. 

24.9 Доводи позивача про те, що при прийнятті постанови Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 924/40/22 судом не досліджувалось питання дійсності/недійсності додаткової угоди №1 від 21.09.2022 до договору № 110 від 11.09.2022, а досліджувались лише питання процесуального правонаступництва ФОП Яцишина О.В. не приймаються до уваги господарськими судами. При цьому, для здійснення процесуального правонаступництва судом має досліджуватись саме правомірність та підстави набуття новим кредитором обов`язків щодо боржника.

25. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає передчасними вказані висновки судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

26. Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

27. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

28. Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

29. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

30. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

31. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

32. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

33. Таким чином, висновок суду про наявність правонаступництва є правовою оцінкою, яка не має преюдиційного значення. Відповідно до частини сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

34. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19. 

35. Звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

36. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 922/2013/18.

37. Предметом розгляду у постанові Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 924/40/22, на зміст якої посилалися суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях, була апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Яцишина Олега Володимировича на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08.02.2022 у справі № 924/40/22 в частині залишення без розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Проскурів" за вимогою Дочірнього підприємства спільного підприємства "Рудтранс-Інтернешнл" фірма "Торговий дім Проскурів" та в частині залишення без задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Яцишина Олега Володимировича про процесуальне правонаступництво.

38. Також, мотивуючи постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 924/40/22, суд апеляційної інстанції зазначив, зокрема, про те, що висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 643/4654/19, стосується того, що не може визнаватися недійсним договір, який укладений представником з перевищенням своїх повноважень, оскільки такий, враховуючи приведені Верховним Судом норми, є неукладеним, визнання якого не дійсним не є необхідним.

39. При цьому, у вказаній постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у цій справі відсутні перевищення повноважень як такі, оскільки Будзінький В.Б. як керівник, мав повноваження на укладання договорів від імені своїх юридичних осіб. Проте, укладати правочини між двома особами, які він представляє одночасно (додаток до договору №1 від 21.09.2018), не мав права виходячи із прямої заборони встановленої частиною третьою статті 238 Цивільного кодексу України.

40. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зазначити про те, що у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 643/4654/19, на яку посилався суд апеляційної інстанції у постанові від 10.08.2022 у справі № 924/40/22, судами було встановлено, що:

- на підставі довіреності ОСОБА_2. в інтересах ОСОБА_1 було укладено з ОСОБА_3. договір доручення від 12.09.2013 на обслуговування об`єкта- будівлі літ. "Б-3", що знаходиться за адресою:    АДРЕСА_1 . 

- Предметом цього договору, підписаного ОСОБА_2 , було зобов`язання виконати за комісійну плату доручення довірителя від його імені та за його рахунок організувати обслуговування будівлі літ. "Б-3", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке включає в себе реконструкцію приміщень, будівлі під квартири готельного типу, капітальний ремонт, земляні, санітарно-технічні, електротехнічні, вентиляційні, підсобні та інші роботи, забезпечення водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання тощо. 

- Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-технічної експертизи документів № 9572/20-34/16934ч16955/20-34 від 01.07.2020 підписи від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в розділі 10 "Адреси та підписи сторін" у договорі, датованому 12.09.2013, виконані пізніше липня 2017, а не у вказану в документі дату 12.09.2013; підписи від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у кошторисі, датованому 12.09.2013, виконані пізніше липня 2017, а не у вказану в документі дату 12.09.2013; підписи від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у акті, датованому 20.02.2014, виконані пізніше липня 2017, а не у вказану в документі дату 20.02.2014.

41. Погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій у вказаній справі, Верховним Судом зазначено про відсутність у ОСОБА_2 повноважень на укладення Договору доручення на обслуговування об`єкта, тому що фактично сторони домовились не про обслуговування об`єкту, а про виконання робіт з реконструкції та капітального ремонту, а на вчинення такого правочину ОСОБА_2 не був уповноважений. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_4 в наступному схвалив такий правочин, суду не надано, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 241 Цивільного кодексу України.

42. При цьому, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у вказаній постанові від 18.05.2022 у справі № 643/4654/19 покликався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, про те, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. 

43. Тому, враховуючи також наявність висновку експертів, яким встановлено не підписання договору станом на дату його укладення та правові висновки Верховного Суду щодо неукладеності договору з огляду на не досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов, Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 у справі № 643/4654/19, з огляду на сукупність зазначених умов, дійшов висновку про те, що підписання правочину не було здійснено ОСОБА_4 , як стороною, або ж уповноваженою ним особою.

44. Разом з тим, у постанові від 10.08.2022 у справі № 924/40/22, яка покладена в основу оскаржуваних судових рішень у справі № 924/232/22   (924/201/22), судом апеляційної інстанції було зазначено про відсутність перевищення повноважень як таких, оскільки Будзінький В.Б. як керівник, мав повноваження на укладання договорів від імені своїх юридичних осіб. Також, суд зазначив про те, що укладати правочини між двома особами, які він представляє одночасно (додаток до договору №1 від 21.09.2018), не мав права виходячи із прямої заборони встановленої частиною третьою статті 238 Цивільного кодексу України. При цьому, у вказаній постанові не встановлено обставин щодо не підписання додаткової угоди будь - якою із сторін, або щодо того, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов такої угоди.

45. Окрім того, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне звернути увагу на таке.

46. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

47. Згідно частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

48. У статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 

49. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

50. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 

51. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

52. Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі №   908/3467/19 зробив висновок, що у частині третій статті 238 Цивільного кодексу України міститься заборона на вчинення представником правочинів з самим собою ("у своїх інтересах") або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, оскільки, у такому разі представник діє в умовах очевидного конфлікту інтересів, який презюмується, тобто не потребує доведення.

53. Верховний Суд у зазначеній постанові вказав, що у випадку укладення представником правочину з самим собою довіритель не повинен доводити, що цей правочин укладено не в його інтересах, збитковість правочину, недобросовісність чи нерозумність дій довірителя. По суті, положення частини третьої статті 238 Цивільного кодексу України надають довірителю право визнати недійсним відповідний правочин, незалежно від того, на яких умовах він укладений. На довірителя не покладається тягар доведення невигідності умов такого договору, його збитковості. Його укладення не в інтересах довірителя презюмується.

54. У свою чергу у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №   923/876/16 вказано, що представник має завжди діяти у найкращих інтересах довірителя. Вчинення правочину щодо самого себе, тобто не в інтересах довірителя, а у своїх власних, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 Цивільного кодексу України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника.

55. При цьому, згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

56. Із наведеного убачається, що укладення представником правочину із недотримання вимог статті 238 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого правочину недійсним, а тому такий правочин не може вважатися неукладеним з однієї лише наведеної підстави. 

57. З огляду на все вищевикладене, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій у справі № 924/232/22   (924/201/22) про наявність підстав для застосування в цьому випадку положень частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, із посиланням на зміст постанови Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі № 924/40/22, без встановлення ними (судами) фактичних обставин які стосуються предмету судового розгляду, без надання їм самостійної оцінки, без належного дослідження доказів у справі та без урахування наведених правових висновків Верховного Суду, що, в цьому випадку, унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

58. Відповідно до   статті 86 Господарського процесуального кодексу України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

59. Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

60. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

61. Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

62. Оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідають.

63. Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

64. Вказані вимоги судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови не були дотримані.               

65. З огляду на викладене, аргументи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час касаційного провадження, а доводи які викладені у відзиві не спростовують такі аргументи касаційної скарги.  

66. У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким задовольнити позов. Разом з тим, з огляду на вищенаведене, враховуючи те, що Суд дійшов висновку про необхідність дослідження та встановлення фактичних обставин справи, що не було належним чином здійснено судами попередніх інстанцій, а в силу вимог      статті 300 Господарського процесуального кодексу України дослідження та встановлення фактичних обставин справи виходить за межі повноважень Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги та про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

67. Згідно пункту 2 частини першої   статті 308 Господарського процесуального кодексу України   суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

68. З огляду на зазначене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи порушено норми процесуального закону - статей 75, 86, 236   Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосовано норми матеріального права - статей 203, 204, 215 Цивільного кодексу України, а тому рішення суду першої інстанції від 26.06.2023 та постанову суду апеляційної інстанції від 06.09.2023 слід скасувати, а справу № 924/232/22   (924/201/22) слід направити на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

69. При новому розгляді суду необхідно здійснити належну оцінку оспорюваного правочину на предмет наявності або відсутності визначених законом підстав для визнання його недійсним, надати самостійну оцінку аргументам сторін та фактичним обставинам справи, повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, надати належну оцінку зібраним у справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених у цій постанові, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

70. Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що судові рішення у справі № 924/232/22   (924/201/22) підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   судом не здійснюється.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 15.01.2020 № 460-IX, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Проскурів" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 та на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2023 у справі №   924/232/22   (924/201/22) задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.06.2023 у справі №   924/232/22   (924/201/22) скасувати.

3. Справу № 924/232/22   (924/201/22) направити на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             В. В. Білоус

Судді                                                                                          В. І. Картере

                                                                                                  В. Я. Погребняк